Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
SAVATAGE pomalu upadají v zapomnění. S přelomem tisíciletí se rozutekli do svých vlastních projektů. Jejich hudba, která vzešla z klasického heavy metalu, ale kterou vytvarovali do svébytné podoby, žije dál. Ve své klasické sestavě se už pochopitelně nikdy nepředstaví, ale ve své druhé nejsilnější sestavě (tj. z alb „Dead Winter Dead“/„The Wake Of Magellan“) se měli letos po více jak dvou dekádách sejít znovu ve studiu a natočit nové album. Jak to dopadne, již není předmětem tohoto textu. Odkazu SAVATAGE se chytli mnozí, s větší či menší mírou inspirace. Za jedno takové uskupení lze považovat německou kapelu DAWN OF DESTINY (na starších albech). U nich se dá mluvit spíš o mírné inspiraci, mají vlastní výrazovou tvář a na současné německé scéně jde o jednu z těch zajímavějších kapel, byť ne příliš známých. Pro ně je hlavním skladatelem basista (kytarista, klávesák…) Jens Faber.
Jens Faber a bubeník Philipp Bock rozjeli v roce 2020 nový projekt – LEGIONS OF THE NIGHT. Rok 2020 byl vůbec pro hudební scénu významný. Někteří vyhořeli, jiní zase zplodili malé „koviďáčky“. LEGIONS OF THE NIGHT je takový „koviďáček“, který však vytrval a nyní vychází již třetí album. Cílem tohoto projektu bylo zřejmě vytěžit z odkazu SAVATAGE více pro vlastní hudbu. K tomu bylo potřeba ulovit nějakého toho Zacharyho. Tím se stal Henning Basse (METALIUM a mnoho dalších), který má dostatečně plný a zároveň trochu nakřáplý hlas (kteroužto podmínku zpěvačka Jeanette Scherff z domácí kapely nesplňuje).
LEGIONS OF THE NIGHT však nejsou lacinou kopírkou svých vzorů. Jejich hudba je chimérou mezi odkazem ranných „Olivovců“ a současnou epic/power metalovou scénou (hlavně tou německou). Jens Faber jako by z hudby své domovské kapely vykopal všechny romantizující, folkové a symfonické prvky a zachoval kostru postavenou na ostrých, hutných rifech a kytarách obecně. K tomu přidal klávesy se zvukem klasického piana a zachoval epické sborové refrény. Časté jsou změny rytmu, instrumentální pianové mezihry, kytarová sóla a vokální kreace postavené především na sborových pasážích. Třeba skladba „Better Men“ se ve svém závěru blýskne krátkou vokální pasáží s použitím kontrapunktu. To je něco, co dovedli právě SAVATAGE na desce „The Wake Of Magellan“ k naprosté dokonalosti. Vlastně nevím, proč to není obecně častěji používaný přístup. Chápu, není to jednoduché na komponování, ale výsledný efekt pro dramatičnost je silnější než stohlavé chorály. LEGIONS OF THE NIGHT to na svých albech občas použijí a vždy to dodá patřičnou šťávu.
Gró jejich hudby je však kontrast mezi tvrdými, rychlými rify, slokami hranými v rychlé metalové jízdě a melodickými plochami či vzletnými sborovými refrény. Posoudit lze z přiloženého videa ke skladbě „Darkness“. Tam je řečené vše podstatné. Na aktuální desce chvílemi ještě více přitvrdili. Některé skladby („Hate“) jsou plnohodnotným thrash metalem. Kromě nepochybně instrumentálně velmi zručného kapelníka je držákem i zpěvák Henning Basse, který všechny ty nápady a proměny dává se samozřejmou jistotou.
Ve skladbě „I Don´t See The Light“ se rozhodli rozehrát hutné a tvrdé rify v pomalém pochodovém rytmu až si neuvědomili, že hrají RAMMSTEIN, resp. jejich stejnojmennou klasiku. Oni si to určitě uvědomili, spíš je to zajímavá variace. K tomu svou skladbu prokládají častými změnami v rytmu. A tím se dostávám i k tématu negativ nahrávky. Mnoho jich není, tedy pokud tento styl padne do vkusu posluchače. Autor písní se však nevyhnul určitému schematismu. A právě ono měnění rytmů, ač je to zprvu poslechově skvělá věc, je nakonec na obtíž, je toho příliš na krátké ploše jedné skladby či jen sloky. Snaží se toho nacpat až moc do jednoho hudebního dílka. Časem to unaví, méně je někdy více. Nebýt tohoto neduhu, nebál bych se se svým hodnocením přiblížit až k nejvyšším číslům.
Prvotřídní power metal kloubící odkaz amerických SAVATAGE se současným německým epickým metalem. Přestože jde jen o boční projekt, v mnohém ukazuje záda i zaběhnutým veličinám. Přeplácanost ve střídání hudebních motivů však sráží šance na nejvyšší příčky.
1. No Control
2. Rebirth
3. Darkness
4. Hate
5. One Moment
6. Another Devil
7. Let The River Flow
8. Better Men
9. The Witches Are Burning
10. Leave Me
11. I Don't See The Light
12. Tonight He Grins Again
Diskografie
Darkness (2024) Hell (2022) Sorrow Is the Cure (2021)
DALŠÍ INFORMACE
Datum vydání: Pátek, 12. července 2024 Vydavatel: Pride & Joy Music Stopáž: 55:44
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.