Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Nedávno jsem si rekapituloval desky a nahrávky, které u nás vznikly nebo byly vydány plus mínus v minulém roce. Těch skutečně zajímavých, které jsme nezachytili recenzí, je tu tolik, že jsem se je pokusil shrnout do malého seriálu, který v každé své kapitole sváže dohromady kapely, mající k sobě blízko v rámci žánru. Vykopáváme s těmi, které mají rock’n’rollovější ráz.
BLACK HOLES - No Silver Lining
Tři roky fungující dvojka, která za tuto dobu vypustila čtyři singly a svoje snažení dovršila na této debutové desce v prosinci minulého roku. Koncept kapely, založený jen na bustrované base a bicích, odkazuje někam k ROYAL BLOOD. Stejně jako oni nechávají nad hutným základem plout melodické zpívánky. Hlavní rozdíly cítím v tom, že BLACK HOLES mají méně učesaný zvuk, který nepůsobí tak sevřeně, a zdaleka nejdou posluchači tolik naproti, co se týká hitovosti.
BURNING STEPS - Pound of Flesh
Celkem zavedená punk-rocková stálice, původně z Mostu, nastřádala dost melodických vypalovaček na novou desku a zní to opět skvěle. V rámci svého žánrového kolbiště tu spolu s RABIES a KUNG-FU GIRLS není mnoho lepších spolků. BURNING STEPS postupem času uspokojivě měknou, na poslední desce je znát snaha otevřít se více žánrům a dělat hudbu barevněji, než tomu bylo v minulosti.
GUILTY ECHOES - Learning to Swim
Brněnští chráněnci Fullmoonu jsou jednou z nejzajímavějších novinek na naší rockové scéně. Konečně kapela se svým vlastním ksichtem. Nihilismus se tu potkává s noise rockem a psychedelií na hodně rezavém soutoku. Romatický bordel se zpěvem, který vám bude svou intonací trhat uši. Tahle kapela má podle mě jediný cíl. Dokázat vám kytarovými kurvítky a neškoleným vokálem, že to není melancholická, melodicky zajímavě postavená popina, i když ve skrytu duše to tak vlastně je. A daří se jí to. Příště, až sem přijede MOTORAMA, bych je rád viděl jako předkapelu.
ILLEGAL ILLUSION – Dried Blood Syndrome
U bíloveckých samorostů jsem měl vždy pocit, že ať udělají cokoliv, tak se nezbaví grungeového étosu ve své tvorbě. Nejinak je tomu i na této desce. Tato veteránská banda tu s námi smrdí už od poloviny devadesátek a i poslední deska nese hutné temné a melancholické skladby, silně založené na atmosféře a skvělém chrapláku. Ukažte mi jinou kapelu, která v tomto žánru přežila čtvrtstoletí a nikdy nemusela podlézat kvalitativní laťku, kterou si vytyčila.
SAFENAT PANEACH – II
Do torza po rozpadlých RAM ADONAI narazil Petr Wágner z GORO a bicí soupravu dodalo POVODÍ OHŘE. Texty zase domácí titáni poezie, Ivan Martin Jirous a Jan Skácel. Velké sousto. Výsledkem je snový rock s duchovním přesahem a já si nevzpomínám na domácí rockovou kapelu, která by působila tak křehce, a přitom ji odkojila hardcorová scéna. „II“ je deskou, kterou si možná nezamilujete na první poslech a možná vám místy nebude sedět intonace zpěvů, ale i po těch měsících se k ní vracím. Je to totiž časem prověřená rocková eucharistie.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.