Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Hodně dlouhá historie Francouzů KLONE se v podstatě nese v duchu budování specifického výrazu, pro který dnes běžně používáme pojem post metal. Minimálně od svého druhého alba "All Seeing Eye" skupina zkoušela experimentovat jak se základovým metalovým výrazivem, tak s dalšími vlivy třeba ve formě využívání dechových nástrojů či samplů. Specifický přístup pak skupina postupně nalezla ve specificky melancholické melodice, kterou povýšila na základní prvek a podřídila jí i celkovou kompozici a produkci skladeb. Aktuální KLONE jsou díky tomu více melodicky "hladcí" a oproti minulosti se tolik nepyšní ostrými riffy a změnami temp, které dříve občasně mohly svou lehce progresivní příchutí svádět i k porovnávání s Pattonovými FAITH NO MORE. Yann Ligner navíc již zcela opustil mnohotvárnost svého vokálního projevu a plně se soustředil pouze na přívětivě melodické polohy. Absence hrubých, ostřejších nebo i jen vypjatějších hlasových partů je jedním z prvků, proč na mě album "Meanwhile" při prvním poslechu zapůsobilo celkem chladně až nezáživně.
Francouzi se uzavřeli do své vize a možná až křečovitě se drží šablony, kterou sice vycizelovali k velmi pěkné a funkční podobě, nicméně jako by se báli z ní vybočovat. Jejich projev se omezil na svérázný atmosférický prog post metal, který si hraje s náladami a většinou jemně stavěnými kompozicemi. Ani dechové nástroje, které ke KLONE neodmyslitelně patří po celou jejich historii, nějak nestačí na větší vyburcování. Výrazněji se totiž prosazují pouze v úvodu "Blink of an Eye". Na zbytku alba se nesměle schovávají v pozadí, což je celkem škoda, neboť tento oživující prvek desce jednoznačně chybí.
Album je vlastně takovou kolekcí rock/metalových balad, ze kterých vybočuje jen riffující důraz "Disobedience" a občasné silovější výbuchy agrese (třeba v úvodní "Within Reach"). Jinak se deska nese převážně v klidném a bohužel i stále podobném tempu, což je asi hlavní slabinou a jako celek uzavírá nahrávku do zdánlivé pocitové jednotvárnosti. Z výše popsaného by se mohlo zdát, že KLONE neobstáli a utopili se ve své uzavřenosti. Jenže při vnímání jednotlivých skladeb se najednou vynořují velmi chytře stavěné aranže prošpikované příjemnými melodiemi. Jednotlivě skladby fungují výborně a v každé se nakonec najde nějaký osobitý prvek, ať už jsou to zmíněné dechové party v "Blink of an Eye" nebo silný příklon ke grunge melodice v "Bystander". Chvílemi zde vokální styl připomene Eddie Veddera z PEARL JAM, takže úplně čekám, že se ozve známé "Jeremy spoke in".
"Meanwhile" je kolekce výborných skladeb, která ze zmíněných důvodů již tolik nefunguje jako celek. KLONE jsou zde asi příliš krotcí, možná to chtělo alespoň jednou vybočit z osvědčených kolejí a trochu si zaexperimentovat, vždyť v minulosti to těmto Francouzům celkem šlo. I předchozí album "Le Grand Voyage" bylo v tomto ohledu pestřejší.
Kolekce výborných skladeb atmosférického prog post metalu, která ale jako celek tak úplně nefunguje. Chtělo to víc pestrosti a nějaký ten experiment, což by Francouzi s ohledem na svou minulost měli umět.
1. Within Reach
2. Blink Of An Eye
3. Bystander
[video] 4. Scarcity
5. Elusive
6. Apnea
7. The Unknown
8. Night And Day
9. Disobedience
10. Meanwhile
Diskografie
Meanwhile (2023) Le Grand Voyage (2019) Here Comes The Sun (2015) The Eye of Needle (EP) (2012) The Dreamer's Hideaway (2012) Black Days (2010) All Seeing Eye (2008) High Blood Pressure (EP) (2004) Duplicate (2003)
DALŠÍ INFORMACE
Datum vydání: Pátek, 10. února 2023 Vydavatel: Kscope
Atmosférický prog s napětím, tak nějak bych popsal album "Meanwhile". Většinou lehké tempo, ale o to působivější nálady. Ukolébavky, jež se mění v dunivé výbuchy bolesti. Svérázná hudba, které chybí trocha větší pestrosti.
Sobota, 18. února 2023
Z HODNOCENÍ ČTENÁŘŮ
D.E.S.
8,5 / 10
Album ako celok pôsobí naozaj príliš monotónne, ľahko sa stráca pozornosť. Gradácie piesní si človek všimne len pri plne vedomom počúvaní. Ale inak super melanchólia.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.