SIMONE SIMONS - Vermillion
Simone Simons využila tvůrčí pauzy se svou domovskou kapelou a natočila své první sólové album. Je však nutno předeslat...
Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Oblíbená hudba: Blondie a 4 Non Blondes
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Další severský Opus magnum. Je to pokračování dvanáct let starého alba, na které měl Jari Mäenpää prý kdysi pracovat dohromady s předchůdcem. Nepochybně potěší příznivce nekonečných hymnických ploch. Nás ostatní spíš příjemně uspí.
Zprvu zní jako industriální gothic metal někde na pomezí PAIN a ROXETTE, později se různých vlivů a elementů vyloupne víc. To není myšleno jako posměšek, on tento žánrový maglajz vůbec není blbý. Navíc se pár skotačivých melodií opravdu povedlo.
Švédský melodický death metal stále žije i v mladších generacích. THERMALITY těžko někoho přesvědčí, že nikdy v životě neslyšeli IN FLAMES. Ono to nevadí, deska je to velmi dobrá.
Nedivil bych se, kdyby „Avenge The Fallen“ bylo produktem AI, vstupní data byly všechny předchozí desky a kapela si místo dřiny ve studiu užívala zaslouženého metalového důchodu. Album je dobré, vlastně na něm není vůbec nic špatně, až na tu generičnost.
Sólový počin Olli-Pekka Laineho z AMORPHIS, který rozhodně stojí za poslech. K sobě si povolal řadu kompliců včetně klávesáka Kima Rantalu, ten s AMORPHIS nahrál jediné album – „Elegy“. A právě k tomuto období se spolu na aktuálním počinu vrací.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.