Můj největší objev z letošního Obscene Extreme – drtivý, šílený, technický a nekompromisní ostrovní death-grind-hardcore snesoucí přirovnání ke CEPHALIC CARNAGE. Kotouč, který jsem od nich pořídil, nese jméno „Precursors To Extinction“ a spíše než albem je promonahrávkou, která trvá něco drobně přes čtvrthodinu. Obsahuje však devět tracků, které svoji energetickou hodnotou překovávají mnohé i trojnásobně dlouhé albovky.
![RETH RETH](http://metalopolis.net//files/pictures/articlespics/reth_pre02.jpg)
Všem, kterým šmakuje spojení hudebního extrémismu s technickou vybroušeností, doporučuji doběhnout si ke svému psychiatrovi pro povolenku ke konzumaci této pikantní laskominy. Povahám se slabším metabolismem bych tuto krmi zapověděl, neboť by mohla způsobit bouřlivý výstup žaludečních kyselin směrem k orální dutině. A co ty s lepším trávením čeká? Po krátkém industriálním intru začíná zběsilý sprint plný zvratů, nekonvečních rytmů, ale i melodických, místy neharmonických kytarových stenů, nenadálých stopek, výklepů, sypaček a výtečně pulzující basy. Do toho všeho se noří brutální vokál, který rozhodně nestaví jen na jedné poloze hlasu, ba naopak. Od grindového vřískání, přes agresivní hardcorový řev, syté deathové čištění hrdelních trubic, vtahováky… když se nad to povznesu je to hotový exkurz, který vás hází z jednoho nařvaného extrému do druhého. RETH staví svoji hudbu hlavně na neúnosné míře nepřetržitého intenzivního toku nesourodých nebanálních pasáží, nedopřávají uchu odpočinek. Pokud už si myslíte, že vám dávají na chvilku oddechnout, znamená to jediné - nalézáte se na šesté skladbě alba, kterou je instrustrálně-ambientní intermezzo nebo na konci alba. Nahrávka je sice obroušena poněkud nasurovo, co se zvuku týče, ale nemohu říci, že by jí toto balení neslušelo. Sonický háv je ve svém attacku a brutalitě vyšponovaný k extrémům, osobně jsem velmi příjemně překvapen, neboť takovou palbu bych od skupiny z národa chladných distingovaných způsobů, který se zajídá mátovými sosy a lemtá teplé pivo, rozhodně nečekal. Stále se však nemohu zbavit pocitu, že „Precursors To Extinction“ je poněkud řídkým materiálem v porovnán s živou prezentací.