Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
V roce 1995 patřili krefeldští bardi nepochybně mezi výkvět poutníků, kteří se oděni do zářivé zbroje power metalu vydávali do dálných končin lidské fantazie. Na desce „Somewhere Far Beyond“ se jejich rukopis ustálil, už tolik nepřipomínal všechny ty povědomé žánrové fonty. Sebevědomě se rozklenul do monumentality, svojské melodiky a nebývalé poezie – přesně jak duněl závěrečný sbor desky, „the march of time it has begun“. A BLIND GUARDIAN vešli do času krokem jistým, rozhodným a potemnělým. Zrodilo se další zrcadlo do říší imaginace a z mého pohledu album, které nemá konkurenci jak z pohledu diskografie kapely, tak z pohledu žánru.
Mohu konstatovat: ověřeno časem. Když mě kolega Stray oslovil, jestli bych nenapsal „Imaginations From The Other Side“, měl jsem za sebou otřesnou zkušenost s aktuální blindí deskou a hlavu plnou pochyb, jak že na mě bude slavné album působit v časech, kdy už železo dávno vyklidilo moje (kdysi bardí) žíly. Byla to však planá obava. Jakmile začnou Thomenovy bicí zvonivě odpočítávat regres do časů dětství, bylo to všechno zpět – mocný nápor energie kytar se mnou smýkl a najednou jakoby ani těch 12 let neuplynulo. Byl jsem zase doma, mezi svými elfy, čaroději, plačícími zrádci i rozesmátými minstrely.
Imaginace pro mě znamenají pomyslný vrchol vývoje krefeldských. André Olbrich tu našel to, co na předchozích albech hledal – rovnováhu mezi úderným metalovým laufem a melodikou, která připomíná party Briana Maye. Jeho kytara je taková neposedná štěbetalka, která pořád více utíká od masivních kil k melodickým zpívánkám. Je v tom slyšet kus obsese, který posléze BLINDy počal svádět na scestí, ale, marná sláva, tady to funguje přímo báječně. Skladby tak mají pořád dostatečný metalový grif, ale zároveň i jemnou melodickou strukturu, která tvrdost povyšuje na hravost.
I tradiční speedové ofenzívy jako „Another Holy War“ či „I´m Alive“ kráčející v nejlepších stopách předchozích alb, znějí náhle barevněji a promyšleněji než v minulosti. Schopnost vytvořit velmi prostý a přitom neskonale úderný refrén kapelu v žádném případě neopustila. Nelze si ale nevšimnout, s jakou rozkoší si čtveřice pohrává s nejrůznějšími můstky, přemostěními a vícehlasy. V tomto ohledu Imaginace bezchybně gradují sousoším „Script For My Requiem“ a „Mordred´s Song“. Jak praví kouzelná heavy metalová babička: tam je prostě všechno. Strhující nasazení, gradace, emoce a melodie, pro které bych dodnes prodal duši.
Na rozdíl od tolkienovské opery „Nightfall In Middle-Earth“, která následovala, mají „Imaginations From The Other Side“ podstatné plus: bez problémů fungují jako kompaktní celek i jako soubor různorodých songů. Mezi překrásnou pseudorenesanční baladou „Past And Future Secret“ a hitovým metalovým songem „Bright Eyes“ možná zeje hluboká propast, ale album se přesto nerozkližuje. Do značné míry i proto, že jej pohromadě drží ústřední trilogie o ztrácejícím se světě fantazie (dětství), který načíná strhující marš „Imaginations From The Other Side“, naléhavě podtrhuje zmíněný singl „Bright Eyes“ a k výším nebeským povznáší závěrečný hymnický chorál „And The Story Ends“.
Zkrátka někde tady vidím zlatý grál melodického metalu, překrásný pohár osázený třpytivými drahokamy fantazie BLIND GUARDIAN a vybroušený dovedným řemeslem producenta Flemminga Rasmussena. Napít se z něj dodnes znamená o pár let omládnout. A omládnout rovná se nezapomínat na krásný věk jinošského snění a nekonečného entuziasmu. Pohřběte mě v říši za zrcadlem a na upomínku kdysi jasných očí dejte na hrob pohár vína, loutnu a čapku s pérkem sojčím. Ejchuchů!
Co lze napsat o albu, které mě po letech uchvátilo stejně jako kdysi dávno v časech jinošství? Jeden z vrcholů melodického metalu. Ano, to bude to pravé.
1. Imaginations From The Other Side
2. I´m Alive
3. A Past And Future Secret
4. The Script For My Requiem
5. Mordred´s Song
6. Born In A Mourning Hall
7. Bright Eyes
8. Another Holy War
9. And The Story Ends
Najlepší album z dielne BLIND GUARDIAN a jeden z mála naozaj výborných metalových albumov pochádzajúcich z Nemecka...
24. října 2010
Stray
Potvrzení skvělé formy. Tentokrát přišel na řadu sevřenější, tvrdší a temnější materiál, než tomu bylo v případě předchozí pestré kolekce. Výsledek však v žádném případě nepopíral tezi o rostoucí perfekci německého kvartetu - celek vyzněl opravdu majestátně. Z mého pohledu se tak jedná o album, s jehož přispěním se BLIND GUARDIAN na pevno stali nejpozoruhodnější evropskou heavy metalovou kapelou devadesátých let. Znovu nechyběly mohutně vygradované hymny (nejznámější skladby jako "Bright Eyes", "The Script For My Requiem" nebo "And The Story Ends" jsou však jen zlomkem z tohoto takřka dokonalého alba), ani jedna povinná tracionalisticky vyznívající balada té nejvyšší kvality ("A Past And Future Secret"). Vše bylo tentokrát v kodaňských studiích ošetřeno pod dohledem zkušeného Flemminga Rassmusena a tahle změna Strážcům rovněž neubrala a kapela se tak znovu posunula někam dál, aniž by nějak výrazně ztrácela ze svých základů. Snad jen ten Hansiho (do té doby) svěží hlas poprvé zaznamenal jistou stopu po opotřebovanosti, i když stále jen velmi nepatrnou. Z mého pohledu album, kterému chybí k stoprocentnímu hodnocení pouze jeden bodík.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.