Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Po dvou sebe formujících albech tasili roku 1991 SOUNDGARDEN v podobě „Badmotorfinger“ trumfové eso. Album znamenalo pro kapelu nejen průlom do první ligy a celosvětový sukces, ale přímo se podílelo i na vzniku nového žánru a z dnešního pohledu patří spolu s monumenty „Nevermind“, „Ten“ a „Dirt“ mezi ty zásadní grunge díla, která přestála zkoušku časem a mají své pevné místo v rockové síni slávy.
„I´m Gonna Break My Rusty Cage And Run“ zpívá Chris Cornell úvodní skladbě a pěkně tak vystihuje nadšení, s jakým tehdy ještě slávou nezatížená kapela chtěla světu ukázat. Ať už se jedná o pomalé, hutné vály, svižnější vypalovačky nebo rockové balady, tak je z hudby kapely v tomto období cítit víc, než jen pro grunge typická tíživá atmosféra a rozervané emoce. Mezi čtveřicí talentem bezesporu obdařených muzikantů zřejmě tehdy výborně zafungovala vzájemná chemie a ti dokázali rozehrát dosti specifické, místy lehce psychedelické rytmické a riffové kolotoče, které dodnes mnoho muzikantů nezvládlo napodobit.
Kapelu tehdy řádně nakopnul nový basák, kterého divoký styl se ukázal jako poslední článek vedoucí k dokonalosti, a spolu s hardrockově „stoner“ cítěním kytaristy vytvořili pro kapelu celkem specifický zvuk. Oba se nebojí zasólovat, (kolikrát se utrhnou tolik, že je zatěžko usledovat hlavní riff), ale stále výborně doplňují jeden druhého a nahrávka tvoří i přes svoje umělecké ambice stále dostatečně syrový a hutný rock´n´roll. Celé dílo by ovšem zdaleka nebylo tak geniální, kdyby za mikrofonem nestál famózní Chris Cornell a svým mimořádným hlasem nápaditou hudbu skvělým způsobem nedoplnil.
SOUNDGARDEN se z historického hlediska řadí samozřejmě mezi grunge kapely, ale taktéž hodně čerpali z klasického hard rocku sedmdesátých let a při své cestě vzhůru museli novinářům velmi často vysvětlovat údajné vykrádání BLACK SABBATH a LED ZEPPELIN. Kapela toto obvinění kupodivu ale nikdy nerozporovala a inspiraci klasikou častokrát i veřejně potvrdila, ale hlavní protagonisté vždy jedním dechem dodávali, že odkaz klasiků rozvíjejí a přidávají i něco svého, s čímž nelze jinak, než souhlasit.
„Rusty Cage“, „Outshined“, „Slaves And Bulldozers“,„Searching With The God Eyes Close“, „Somewhere“, „Mindriot“ a hlavně monumentální „Jesus Christ Pose“ jsou vály, které se nerodí každý den a v kontextu dobového mainstreamu se tenkrát jednalo o výrazné oživení scény. Žádná ze zmiňovaných skladeb není vyloženě hitová, ale přesto zamotaly hlavu nejen kritikům, ale i většině hudebních fanoušků. Své samozřejmě tenkrát vykonal i hlad po změně. Revoltující mládež měla již plné zuby pompézního a okázalého glamrockového a heavymetalového divadla a s civilní anti-hvězdnou image nastupujících grunge kapel a jejich neveselou hudbou s tragickými texty se lehce ztotožnila.
U spousty milníků rockové historie nastala občas doba, kdy se o nich dalo pochybovat, ale u „Badmotorfinger“ ta desítka drží těch dvacet let jako přibitá. Následující fošna „Superunknown“ možná sklidila ještě větší úspěch, ale z pohledu autora tohoto textu zůstalo „Badmotorfinger“ nepřekonané a dodnes jej řadí mezi absolutní „Top“ nahrávky celé rockové historie.
1. Rusty Cage
2. Outshined
3. Slaves And Bulldozers
4. Jesus Christ Pose
5. Face Pollution
6. Somewhere
7. Searching With My Good Eye Closed
8. Room A Thousand Years Wide
9. Mind Riot
10. Drawing Flies
11. Holy Water
12. New Damage
Diskografie
King Animal (2012) Down On The Upside (1996) Superunknown (1994) Badmotorfinger (1991) Louder Than Love (1989) Ultramega OK (1988)
DALŠÍ INFORMACE
Vydáno: 1991 Vydavatel: A&M Stopáž: 57:48
Produkce: Terry Date, SOUNDGARDEN Studio: Studio D Sausalito, Bear Creek Studios Woodinville, A&M Studios LA
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.