Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Je skutočne zaujímavé čítať si viac ako štyridsať rokov starú recenziu na prvotinu BLACK SABBATH v časopise The Rolling Stone. „(Znejú) presne ako CREAM, ale horšie,“ nešetril vtedy kritikou Lester Bangs. Dnes už každý vie, že Ozzy a spol. to dotiahli pomerne ďaleko. Ich debut býva často označovaný za bibliu metalu a je fanúšikmi napriek svojim nedostatkom nekriticky prijímaný.
Bangs v článku štvoricu z Birninghamu prirovnával aj ku iným, dnes už zabudnutým skupinám. V roku 2012 nie je situácia na scéne iná. Snom takmer každého recenzenta je správne oddeliť zrno od pliev a vo svojom článku označiť práve jednu pomerne neznámu skupinu za tú, ktorá bude neskôr žánru dominovať a určovať mu smer.
Vďaka ti, internet
Mladá britská pätica pochádza z menšieho mesta Loughton na juhovýchode Anglicka. WE ARE THE OCEAN vznikli v roku 2007 a už o rok neskôr sa umiestnili na druhom mieste v rebríčku najlepších, žiadnemu vydavateľstvu neupísaných kapiel, zostavenom čitateľmi časopisu Kerrang!. Pomohla im hlavne internetová popularita na MySpace. Hudobne sa viezli na modernej vlne post-hardcoru, no predsa sa v ich hudbe objavovali prvky klasickejšieho poňatia alternatívneho rocku, ako ho hrajú napríklad FOO FIGHTERS.
Minulý rok prišli s druhým albumom „Go Now And Live“, na ktorom dali zbohom trendovým vsuvkám, ako sú screamované mám-ofinku-a-potetované-aj-chrbty-dlaní vokály a šliapeme-kapustu breakdowny, aby sa naplno sústredili na to, čo sa nazýva melódia. Podobnou cestou sa vydali tu nedávno recenzovaní EXIT TEN.
Osobitý spev
Album odpáli vynikajúci punkový kopanec „Trouble is Temporary, Time is Tonic“, kde naplno vynikne sila v spojení oboch vokalistov. Kým frontman Dan Brown operuje s Lemmy-meets-John-Bush chrapľákom a občas zájde aj do extrémnejších polôh, gitarista Liam Cromby má vyššie posadený „medový“ hlások. Obaja však majú veľký potenciál a napriek rozoznateľným vzorom má ich prejav potrebnú osobitosť.
Najpresvedčivejší sú WE ARE THE OCEAN v skladbách, kde rezignujú na všetky moderné trendy a neboja sa skladbám dať voľný priebeh. Popri úvodnej skladbe je tu napríklad strhujúca „Overtime Is A Crime“ a na zasnenejšiu strunu kapela zahrá vo „What it Feels Like“ alebo vo vrcholnej „The Waiting Room“. Takto nejako by zneli FUGAZI, keby sa narodili o dvadsať rokov neskôr. Album ale občas stráca drive pri pomalších skladbách, kde si kapela ešte nie je skladateľsky úplne istá a často skĺzava do poprockových klišé.
Tu sa dostávame na úvod článku. „Go Now And Live“ neurčuje nový smer, nejde o dokonalý a dokonca ani nie o vynikajúci album. Ukazuje však obrovský potenciál, osobitosť a prísľub, že o niekoľko rokov sa na neho bude nazerať ako na kultovú nahrávku.
1. Trouble is Temporary, Time is Tonic
2. What It Feels Like
3. The Waiting Room
4. Runaway
5. Trials and Tribulations
6. Overtime is a Crime
7. Godspeed
8. Now and Then
9. Follow What You Need
10. Before I Die
Diskografie
Go Now And Live (2011) Cutting Our Teeth (2010) Look Alive (EP) (2009) We Are The Ocean (EP) (2008)
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.