Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Ostatný album OM sa našťastie podaril. Podľa Cisnerosovho otráveného výrazu na tohtoročnom koncerte v bývalom viedenskom bitúnku to vyzeralo, že mu scéna a neustále točiace sa kolesá hudobného priemyslu v podobe nekonečných reedícií, reunionov a kolaborácií opäť vzali chuť tvoriť.
OM pritom nikdy predtým nemali lepšiu pozíciu než teraz. Cisneros už nie je známy len ako bývalý člen kultových SLEEP, ale už niekoľko rokov najmä vďaka pôsobeniu v OM.
Pravda, najmä slávna minulosť dodávala najmä v začiatkoch súčasnému pôsobisku božskú auru. Podobne to bolo v prípade nedotiahnutého projektu hviezd SHRINEBUILDER, ktorý, žiaľ, výrazne zaostal za očakávaniami.
Možno preto aj tohto roku vypočul s Mattom Pikom volanie po reunione SLEEP a spolu odohrali niekoľko koncertov, vrátane exkluzívnej show na obľúbenom Roadburne.
Naproti tomu vyšla celkom zbytočná a znovu definitívna reedícia kultového monolitu „Dopesmoker“.
Pôvodný koncept basy, bicích a monotónnej obradnej recitácie sa počnúc „God Is Good“ otvoril ďalším vplyvom. Jednak nahradením minimalistickej hry Chrisa Hiakusa virtuóznym Emilom Amosom od blízkym východom podobne ovplyvnených GRAILS. Ale tiež postupným zaraďovaním exotickejších nástrojov a samozrejme spoluprácou s Robertom A.A. Loweom z LICHENS, ktorý už do OM pravidelne prispieva tamburou a exotickými nápevmi.
Tradičný ikonický obal (tohto roku s Jánom Krstiteľom) dáva tušiť, že aj „Advaitic Songs“ bude skôr o zdokonaľovaní a dolaďovaní vlastného štýlu a vízie než prekvapením. V prípade OM to vôbec nemusí vadiť.
Zásluhou intra „Addis“, v ňom odspievanej hinduistickej mantry a trochu rozťahaného outra „Haqq al-Yaqin“ ide azda o prvý album OM, ktorý poslucháča z meditatívnej nálady nevytrhne náhlym koncom.
Uprostred sú vložené tri rozsiahle kompozície so všetkými atribútmi typickými pre OM tak, ako ich poznáme. Rozsiahle plochy sú aj tu spestrované tamburou, violončelom a husľami. Kým v „Gethsemane“ a „Sinai“ ide o veľmi funkčné a občasné spestrenie, v „State Of Non-Return“ sláčiky chvíľami prekračujú hranicu, za ktorou už pôsobia nadbytočne a neraz aj úsmevne.
V kontexte postupného rozvoja tvorby OM je včlenenie nových nástrojov viac-menej nevyhnutné, no na „Advaitic Songs“ paradoxne najlepšie fungujú tradičné pasáže s neustále premenlivou hrou Amosa a dominanciou mohutnej basy odosobnene recitujúceho Cisnerosa.
Práve vtedy s absolútnou ľahkosťou a prirodzenosťou plynúce desaťminútové úseky vťahujú do hypnotizujúcej monotónnosti.
Absolútna ľahkosť a prirodzenosť, hudba tvorená bez kalkulácie a prílišného premýšľania. Niečo podobné tohto roku názorne predviedli veteráni NEUROSIS.
Tým sa však paralely nekončia. Steve Von Till nám kedysi hovoril o symbolickej špirále, po ktorej postupujú k akémusi stredu. Podobné možno povedať aj o OM, len s malým a podstatným rozdielom, že kým pre NEUROSIS je spomínaný stred cieľom, pre OM akoby bol len východiskom ich umeleckého putovania.
Ďalšie vydarené pokračovanie dlhých a hypnotických mantier, zabalených vo výbornom zvuku.
8,5 / 10
Sestava
Al Cisneros - basgitara, spev, klavír, perkusie
Emil Amos - bicie, gitara, klavír, perkusie
Skladby
1. Addis
2. State of Non-Return
3. Gethsemane
4. Sinai
5. Haqq al-Yaqin
Diskografie
Advaitic Songs (2012) Conference Live (2009) God Is Good (2009) Gebel Barkal (7'' singel) (2008) Live At Jerusalem (2008) Pilgrimage (2007) Inerrant Rays Of Infallible Sun (Blackship Shrinebuilder) (split s CURRENT 93) (2006) OM/SIX ORGANS OF ADMITTANCE (split) (2006) Conference Of The Birds (2006) Variations On A Theme (2005)
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.