Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Taliansko je krajina, ktorá k svetu hlasno prehovorila na poli histórie, umenia, gastronómie, turistického ruchu, organizovaného zločinu a kadečoho iného. Jedným z umeleckých odvetví je hudba, ktorej sa na Apeninskom polostrove už tiež darí stáročia. Taliani dodali klasiku, operu, popík (to hádam ani nemuselo byť) a k tomu nejaký ten tvrdý a hlučný rock. V 80. rokoch sa tu ujal metal – ďakujeme, BULLDOZER, MORTUARY DRAPE a spol!, a paralelne s ním rástla aj punková a HC scéna – jej vlajkovými loďami by mohli byť napríklad RAW POWER alebo NEGAZIONE.
Vo vínom preslávenom meste Asti v Piemonte (severozápad krajiny) sa v roku 1988 dala dokopy skupina CRIPPLE BASTARDS, okrem iného preto, aby svoj rodný kraj udržala na hardcoreovej mape, keďže väčšina ostatných skupín tohto žánru v tých časoch ukončila činnosť. Ako pevne sa Asti na tejto mape drží, ťažko povedať, ale „Bastardi“ si za 26 rokov na scéne vykopali veľmi bezpečný zákop a stali sa pojmom po celom svete surového punku, HC a zvlášť grind coru.
Popri koncertovaní v Európe i USA a niekoľkých desiatkach EP, splitov a iných „krátkometrážnych“ nahrávok zložili, nahrali a vydali aj šesť dlhohrajúcich albumov. Aktuálny šiesty vychádza na CD i LP v týchto dňoch u Relapse Records ako prvý plod spolupráce medzi americkým chrámom extrému a zaslúžilou žánrovou legendou. (V Upper Darby, Pennsylvánia, si nejako zvykli nechať potenciálnu „korisť“ dozrievať až nadpriemerne dlho, na túto „cieľovú stanicu“ mali CB už tak pred desiatimi rokmi. A už vtedy existovali tak dlho, že veľa ich žánrových kolegov túto „dobu dožitia“ ani nedosiahne.)
Talianski veteráni pripravili výdatnú kolekciu osemnástich skladieb, ktoré zvukovodmi preletia za necelých tridsaťsedem minút. V priemere jeden a pol až dve minúty, máme ale aj „sekundovky“ – „Soggetto Leucemico“ napríklad za pekných sedemnásť, záverečná „Morti Asintomatiche“ za deväť. Ku koncu na nás CB vybalia aj deväťminútovú „epickosť“ s názvom „Splendore E Tenebra“, neboja sa skrátka púšťať ani do väčších akcií.
Ako to u nich v posledných rokoch býva zvykom, texty sú v taliančine a Giulio the Bastard ich prednáša hrubým grindovým revom, hardcoreovým krikom, na viacerých miestach growluje v deathmetalových hlbočinách a z jeho prejavu tryská zúrivosť, agresivita a chuť naložiť to pekne od pľúc. Po „speváckej“ stránke grindcoreový nadštandard od svojho druhu už virtuóza.
Hudba nezaostáva ani omylom, skôr možno povedať, že na niektorú z hlavných žánrových cien za rok 2014 siahajú CRIPPLE BASTARDS už takto vo februári a prípadní konkurenti sa budú musieť veľmi snažiť, aby im ju vyfúkli. „Nero In Metastasi“ totiž prináša skvelý, divoký a energický, chytľavý a agresívny grind core, obohatený o priamočiare hardcoreové skandovačky a nejednu metalovú harmóniu. V závere albumu sa do grind/crust/metal/coreového divočenia dostane aj nálož postrockovej melanchólie a sludgeového bahna. Talianska štvorica inak neskúša žiadne veľké experimenty, drží sa zvoleného žánru a robí to vynikajúco. Album ma baví zhruba ako najlepšie veci od NASUM alebo ROTTEN SOUND, to znamená, že ide o pomerne veľkú vec.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.