Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Dychovka na metalový spôsob? Dokonca deathmetalový? Dnes už naozaj nikto nič negarantuje a všetko je možné. Stačí, že sa do toho pustia skutoční umelci – voľnomyšlienkári, dostatočne zapálení a fanatickí a hneď sa dejú veľké veci.
OTTONE PESANTE sú projektom, z ktorého je v našich končinách zrejme najznámejší Paolo Raineri. Ak ste počuli o hviezdnej formácii KoMaRa, v ktorej sa okrem slovenského gitarového vizionára Davida Kollara a fenomálneho bubeníka Pata Mastelotta realizoval s dychovými nástrojmi práve Paolo, viete veľmi dobre, čo môžete čakať aj v tomto prípade. Čokoľvek šialené, neortodoxné, netradičné, nevídané, neslýchané.
Ich fanúšikom čísla jeden je Travis Ryan z CATTLE DECAPITATION. Skutočne, vlastní ich úplne prvý vinyl z tohto debutového albumu. Keď hrali OTTONE PESANTE na jednom z letných metalových festivalov v Taliansku, boli pre deathmetalového mohykána z Kalifornie veľmi vítaným sprestrením večera. Rovnako uveličený z nich bol Shane Embury z NAPALM DEATH. Sú nadšené reakcie velikánov scény prehnané? Vôbec nie.
Ako vraví jedna z definícií, trombón (alebo pozauna, ak chcete) je jedným z najstarších hudobných nástrojov vyrobených z kovu. Jeho pôvod siaha až do 15. storočia. A hoci sa využíva najmä vo veľkých orchestroch či v jazzovej muzike, OTTONE PESANTE a menovite teda šľachovitý nezmar Francesco Bucci dokazujú, že sa s tým dá rúbať aj death metal. Trombón tu skutočne tvrdí muziku, trúbka všestranného a flexibilného Paola Raineriho je skôr melodickým nástrojom. Keď spustia všetci traja naraz aj s precíznym bicmenom Beppem Mondinim, je to nárez ako z veľkej knihy ťažkého kovu.
Je v nich špina starých talianskych westernov (skúste si vypočuť majestátnu „pohrebnú“ chuťovku „Trombstone“), majú niečo z kusturicovskej balkánskej atmosféry (šialená singlovka „Bone Crushing“), určite narazíte aj na subjektívne ozveny temnej, neromantizovanej slovenskej či moravskej dychovky. No a hlavne ten metal. Ten je tmelom, ťažkým čiernym lepidlom toho všetkého. Podobné pocity evokoval fínsky fenomén APOCALYPTICA so svojím debutovým albumom, OTTONE PESANTE sa však prezentujú od samotného začiatku vlastnými kompozíciami (skrytý track Raining Blood na prvom EP je výnimka potvrdzujúca pravidlo), idú viac do hĺbky, sú uveriteľnejší a sympatickejší.
Naživo je to vraj oveľa väčší masaker ako v štúdiovej podobe, ktorá sa pýši hviezdnou masteringovou starostlivosťou a možno až prílišnou uhladenosťou od Giovanniho Versariho (má na svedomí zvuk posledných MUSE). Môžete to zistiť sami, ak sa vyberiete na jeden z aktuálnych koncertov – OTTONE PESANTE brázdia našimi krajmi, dnes večer hrajú v Prešove, v sobotu 21. januára v Brezne a budúci týždeň aj v Prahe či Plzni.
Už premýšľajú o zakomponovaní extrémnych vokálov do svojej nateraz čisto inštrumentálnej hudby, veľmi intenzívne koncertujú (88 živých vystúpení za 9 mesiacov doma v Taliansku), OTTONE PESANTE to so svojou metalovou dychovkou myslia naozaj vážne. Ešte o nich rozhodne budeme počuť.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.