Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Copak mi to ti NIGHT VERSES na svém třetím albu provedli? Kde je ta skupina, kterou jsem doufal vidět jako novou reinkarnaci THE MARS VOLTA? Já vím, doba popularity THE MARS VOLTA a jejich následovníků je už asi dávno pryč, ale stejně stále hledám někoho, kdo by dokázal tvořit podobně divokou i lehkou extravagantní show. NIGHT VERSES byli hodně nadějní již na svém debutu, který se nesl v duchu vřískavé formy post-hardcoru. Bylo tam ale i plno paralel k progresem naplněným skupinám jako THE FALL OF TROY nebo CIRCA SURVIVE. Druhé album „Into the Vanishing Light“ opět evokovalo mé oblíbence CIRCA SURVIVE, prostě hudba z velké části postavená na svérázných základech, které položili právě THE MARS VOLTA, jen vokál tak nějak zhrubnul.
Letos však přišlo třetí album a zdá se, že skupina je najednou trochu jinde. Na „From the Gallery of Sleep“ zmizela ona divoká uřvanost a to, co nám teď NIGHT VERSES servírují, je hudba, která od zmíněných THE MARS VOLTA dokráčela až k podobnosti s úplně jinou ikonou současné progresivní scény, a to američany ANIMALS AS LEADERS. Obrovský podíl na tom má především změna vokálu, který vlastně téměř zmizel. A to co z něj zbylo, je už jen občasný recitativ podobný rádiovému brumlání. Pryč je ukřičený zpěv z minulého alba, který přes svou kvalitu a osobitost dokázal i trochu lézt na nervy.
Co tedy zůstalo? No sakra hodně, navíc to co zůstalo se rozrostlo do větší variability a propracovanosti. Na mysli mám vlastní instrumentální složku skladeb, která logicky musela přebrat prim. Nyní už pouze jako trojice, bez původního vokalisty a zakládajícího člena Douglase Robinsona, nám NIGHT VERSES roztáčejí technické vyhrávky v různých tempech a aranžích, vzdušné kytarové linky roubují do kroutící se rytmiky a nezapomínají ani na odlehčené pasáže plné uvolněnosti. Nebo naopak na drsné kytarové řezání. Přesto ale není mnou zmíněné připodobnění k ANIMALS AS LEADERS až úplně košer. Podobnost se dá najít v bravurní instrumentální práci, celkové vyznění je ale trochu jinde.
Tam kde by ANIMALS AS LEADERS předváděli své technické divočiny, se NIGHT VERSES naopak vrhají do plynulých rozvojů motivů, tam kde ANIMALS AS LEADERS neustále zbystřují posluchačovu pozornost změnami temp a zvukovými výstřelky, tam NIGHT VERSES postupují klidnou silou v náladovém kolotoči vyhrávek. Tam kde ANIMALS AS LEADERS točí své důrazné rytmy, NIGHT VERSES jdou spíše cestou rockově průzračných melodií. NIGHT VERSES tak dosahují toho, co dle mého soudu chybělo právě na desce „The Madness of Many“ od ANIMALS AS LEADERS. Tím něčím myslím smysluplnou stavbu skladeb bez přetechnizovaných exhibicí. A přestože je v mnohých momentech jasné, že nedostatkem invence a hráčských kvalit to rozhodně není, umírněnost a střídmost zde dokazuje ono mnohokrát prokázané, že méně je někdy více. Největší devizou tak pro „From the Gallery of Sleep“ jsou komplexně fungující skladby.
I když se hůře smiřuji s chybějícím vokálem, jednoznačně kvituji, jak zásadní krok skupina udělala a jak bravurně se jí podařilo poskládat veškeré své instrumentální ekvilibristiky do funkčního celku. I když je to občas dost divoké, stále to nádherně drží pohromadě a obsahuje plno různě rozvrstvených nálad. Tohle se bude těžko překonávat.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.