Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Když se k PINEAPPLE THIEF přidal bubeník Gavin Harrison (poprvé 2016 na albu „Your Wilderness“), známý z PORCUPINE TREE a KING CRIMSON, byla to známka, že tihle melancholií načichlí prog rockoví Britové nechtějí ani po již téměř dvacetileté kariéře končit. Bruce Soord jako hlavní skladatel vede skupinu s jasnou koncepcí a jeho hudba představuje osobitou formu náladového a převážně v provzdušnělých aranžích se pohybujícího moderního prog rocku.
Vrátím-li se do minulosti skupiny, za nadčasové si dovolím označit album „Little Man“, především pro jeho uvolněnou a posmutnělou atmosféru. Skvělé je i „All the Wars“ (následující po vlažně přístupném až přímočarém „Someone Here is Missing“), na kterém se PINEAPPLE THIEF částečně vrátili k zasněnější poloze známé z „Little Man“, částečně ale také přitvrdili. Především po zvukové stránce tak kytary začaly příjemně řezat, což v kombinaci se všudypřítomnými samply vytvořilo skladby plné funkčních kontrastů. Jeden z nejlepších počinů skupiny. Naopak albu „Magnolia“ jsem nedokázal přijít na chuť, zřejmě i pro jeho příliš popově působící aranže.
Zato minulým „Your Wilderness“ se PINEAPPLE THIEF trefili do černého. Skladby plné náladových melodií a prog rockových vychytávek zabalili do svérázného zvuku, který jsem si pro sebe označil slovem zvonivý. Je to ta cinkavá zozjasněnost tónů a celkové využívání vyšších poloh, když už ne přímo v nosné lince, tak alespoň v pozadí se téměř vždy alespoň na hranici slyšitelnosti proplétá nějaké to cinkání jemných zvuků. Pomalu se plazící skladby tak oblékají hábit šumu, který je pro člověka tak přirozený, neboť nás především v přírodě provází vždy a všude. A kdo to neslyší, to neustálé štěbetání, šumění a vrzání, když se jen tak prochází lesem, ten buď ztratil schopnost vnímat nebo ztratil kontakt se světem, myslím kontakt s tím co bychom za skutečný svět považovat měli.
„Dissolution“ je logickým pokračováním se zjevnou snahou nastavit nálady a emoce jako to nejdůležitější. Tomu je podřízena i veškerá skladatelská práce, do které dle slov vůdčího mozku Bruce Soorda výrazně zasáhl svým uměním bubeník Gavin Harrison. PINEAPPLE THIEF si tak ještě více než kdy předtím pohrávají s motivy a melodiemi. Rozvíjejí a utlumují, střídají a mění tempa, kombinují. Jako koncepční album se „Dissolution“ vyznačuje i variabilitou skladeb, kdy tak jak se mění texty točící se okolo ztráty soukromí ve světě plném médií a sociálních sítí, tak se mění i polohy a vyznění jednotlivých skaldeb. Bruce Soord sám vysvětluje: „Název alba odráží v širším slova smyslu dezintegraci vztahů a zkázu naší sociální kultury. V době, kdy se předpokládá, že budeme mít k sobě blíže, než kdy jindy, jsem se nikdy necítil tak oddělen od světa.“ Kromě vlastní hudby je tak deska naplněna i velmi aktuálním poselstvím.
Nevím, zda na tom má podíl právě Gavin Harrison, nebo zda je to jen dílem náhody, ale v mnohých okamžicích se skladby dostávají do stejné plynule rozkvétající melodiky, jakou překypují mnohé skladby PORCUPINE TREE, jinde zase k hrátkám ne příliš dalekým od sólových desek samotného Stevena Wilsona. Vokál Bruce Soorda však posouvá celkový výraz mnohem dále do vzdušnějších poloh. A nutno říci, že Bruce se na „Your Wilderness“ vzepjal k vrcholnému výkonu. Jeho jemné prozpěvování na hranici falzetu i prosté a uvolněné rockové linky zcela přirozeně provází posluchače celým albem. Kdyby však pro někoho bylo té jemnosti příliš, umí PINEAPPLE THIEF přidat i trochu té hrubosti a rychlosti například v „All That You've Got“. Každá ze skladeb je jiná, má svou vlastní atmosféru a napětí, každá skladba nese vlastní duši. A vrcholem alba je předposlední jedenáctiminutová „White Mist“, která pluje prostorem jako neúnavný artista a kombinuje rytmy a melodie s neutuchající invencí. Mohlo by se zdát, že se zde motivy točí po spirále stále dál a výš, aniž by se někdy vrátily k jednou již použitému momentu. Skladba plná vývoje a zvratů, kde ani při úctyhodné stopáži nehrozí rutinní repetice.
Troufnu si tvrdit, že deskou „Dissolution“ PINEAPPLE THIEF definitivně potvrzují fakt, že patří k tomu nejlepšímu ze současné britské neo-prog rockové scény. Kombinují tradici i moderní provedení a posouvají se zase o kousek dál k dokonalosti.
Tak jak Bruce Soord říká: „Cítíme se jako nová skupina“, zní i již dvanácté album PINEAPPLE THIEF. Nic zatuchlého, naopak bravurní a svěží prog rock pro posluchače hledající sluchové zážitky.
1. Not Naming Any Names
2. Try As I Might
3. Threatening War
4. Uncovering Your Tracks
5. All That You've Got
6. Far Below
7. Pillar of Salt
8. White Mist
9. Shed a Light
Diskografie
It Leads to This (2024) Give It Back (2022) Versions of the Truth (2020) Dissolution (2018) Your Wilderness (2016) Magnolia (2014) All The Wars (2012) Someone Here Is Missing (2010) Tightly Unwound (2008) What We Have Sown (2007) Little Man (2006) 10 Stories Down (2005) Variations On A Dream (2003) 137 (2001) Abducting The Unicorn (1999)
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.