Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Dánské kvarteto LLNN v osobě svého kytaristy a zpěváka navazuje na THE PSYKE PROJECT, kteří budou zasvěceným jistě známým pojmem. Odehráli u nás celou řádku divokých koncertů, o kterých ve své době nadšeně mluvili všichni, kteří je živě zažili.
Žánrově jsou tedy LLNN kombinací temné atmosféry a drtivého brutálního hardcoreu, který je místy vyšponovaný do grindových extrémů. Tuto polohu LLNN velmi přirozeně doplňují o klaustrofobické plochy, typické pro sludgemetalové kapely. Nečekejte ale postrockové budování atmosféry a nějaké gradace. Jejich přístup mi spíš připomíná ticho před tím, než vedle vás dopadne atomovka.
Celkové náladě velmi pomáhají syntezátory, které na první poslech jen nenápadně dobarvují celkový zvuk, ale z pohledu apokalyptického vyznění celého alba jsou naprosto signifikantní. Zvukové rejstříky jsou mnohdy nenápadné a celkem přiléhavě obepínají kytarové hradby, větší prostor dostávají až v ambientnějších přechodech, které album paradoxně dělají ještě tísnivějším.
„Deads“ je album, které je napěchováno frustrací a negativní energií. Kytarové riffy v úvodní „Despots“ jsou ryzí zlo. Tohle album pro mě díky tomu funguje jako taková terapie. Pročišťuje. Svojí zaťatostí ze mě vyplavuje všechno to, čeho se chci zbavit. Předpokládám, že koncert bude jedna velká sprcha v krvi, ze které vyjdete naprosto očištěni.
Při každém poslechu mi přijde zajímavé, jak LLNN využívají rytmiku, která je vlastně velmi úsporná. Nesnaží se cpát do popředí, velmi efektivně jistí hrany riffů a nevrhá se do žádných zbrklých akcí. Protiváhou této umírněnosti je pak vokál Christiana Bonnesena, který nikdy neubírá z plynu. Vždy má potenciometr vytočený na maximální úroveň a nikdy tuto polohu nemění.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.