Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Steve Austin byl vždy hudební samorost, co tvořil žánrově nepopsatelné desky. Jedenáctá studiovka TODAY IS THE DAY nazvaná „No Good To Anyone“ není výjimkou. Nese rukopis svého autora až do morku kosti. Přesto je však v něčem zcela výjimečná. Je první, která za téměř třicet let fungování kapely vychází u tak velkého labelu, jakým je BMG. Trochu mě to před tím, než jsem si desku pustil, znervóznilo. Od dob, kdy první desky vycházely u noiserockových Amphetamine Reptile, přes dlouhé relapsácké období až k minulé nahrávce, kterou vydali dokonce slovutní Southern Lord, jsem měl vždy pocit, že ke zjevení, jakým jsou TODAY IS THE DAY, tato jména labelů sednou jak prdel na hrnec. Nyní jsem si nebyl jist. Dovolí BMG Austinovi tvůrčí svobodu, jakou potřebuje? Musím říci, že ačkoliv vydání u BMG stále nechápu, tak velký label desku nijak slyšitelně neovlivnil.
„No Good To Anymore“ je šílené. V tom nejlepším slova smyslu. Často se mi při poslouchání vloudila do hlavy myšlenka, že je to vlastně „jen“ takový ušmudlanějí rock. A v tu chvíli vždy přišla facka. Austin si tu sice místy hraje s chytlavými melodiemi, ale vzápětí vše obaluje rzí a vazelínou. Hned titulní skladba má nádhernou táhlou malebnou kytarovou linku, do které zpěvák pokládá hlas způsobem, jenž zní jako výhrůžka. Basové spodky pak tvoří hlomozící vazké bláto, které se táhne jako med. Současně máte pocit, že pokud do té basové linky spadnete, tak vás pohltí a vy se v ní utopíte. Bicí nástroje jsou naopak poměrně často velmi kovové a ostré.
Austin tu dává vyniknout svojí lásce ke kontrastům. K romantizujícícm nápěvům dává nekompromisní kopákové střelby, obklopené industriální špínou. Svým vokálem dokáže fňukat, řvát bolestí, konejšit i hysterčit. Klidně i více poloh současně. Kupí na sebe jednotlivé nesourodé vrstvy a tvoří tak neokoukanou paletu barev, které jiné interprety nikdy nenapadlo dát dohromady. Velmi důležité je dodat i to, že Austin vždy dokázal dát nesourodosti význam a uřídit svoji hudbu tak, aby se celek nerozpadl.
I ve svém pokročilém věku je stále radikálem, který cedí emoce přes brutální zbustrované zvuky, zabíjející všechny hitové ambice jeho melodií. Máte před sebou psychotické noiserockové šílenství, ve kterém jsou zakleté silné, sladké momenty, obklopené pekelnou bažinou čiré nenávisti. „No Good To Anyone“ je osobnější než desky minulé. Steve tu nechává lidi nahlédnout do svého nitra. Do situací, které ho provázely po dobu od vydání poslední desky. Ať už šlo o ztráty v jeho životě nebo problémy se zdravím. V každém případě mají tyto události zásadní vliv na to, jak dnes TODAY IS THE DAY zní.
Steve Austin - vocals, guitar, production, engineering, mastering
Tom Bennett - drums, percussion
DJ Cox - bass guitar, Moog
Skladby
1. No Good to Anyone
2. Attacked by an Angel
3. Son of Man
4. Burn in Hell
5. You're All Gonna Die
6. Orland
7. Cocobolo
8. Agate
9. Callie
10. OJ Kush
11. Mercy
12. Born in Blood
13. Mexico
14. Rockets and Dreams
Diskografie
No Good To Anyone (2020) Animal Mother (2014) Pain Is a Warning (2011) Axis Of Eden (2007) Kiss The Pig (2004) Sadness Will Prevail (2002) Live Till You Die (2000) In The Eyes Of God (1999) Temple Of The Morning Star (1997) Today Is The Day (1996) Willpower (1994) Supernova (1993)
Zdaleka ne všechno v již poměrně bohaté diskografii TODAY IS THE DAY mi bezvýhradně sedí, ale letos si to tak nějak sedlo jak má. Na sludge-metalový základ, pravda již značně archaického vyznění, se postupně namotávají další vlivy a žánry a celé to tak pěkně a organicky drží pohromadě, že je to radost poslouchat. A rozhodně nemám ani problém s tím intenzivním ohlížením se do minulosti. Já totiž vzpomínám tuze rád.
12. května 2020
Rudi
9,5 / 10
Nahrávka, ktorú v tomto roku počúvam asi najčastejšie. Nesmierne ma baví, ako je počuť, že Steve Austin snáď už od svojich trinástich či štrnástich pracoval vo vlastnom štúdiu, vlastnými spôsobmi; jeho kreativita je nenapodobiteľná a úplne pochopiteľne za tie roky magnetom pre iných muzikantov - dôležitú úlohu zohral v kariére MASTODON či LAMB OF GOD. Sludge, pop, black metal, čo len chcete, všetko tu nájdete na kope a súčasne sa to celé valí v jednej ucelej a neodolateľnej forme. Pre mňa naozaj dokonalý soundtrack prvému polroku 2020.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.