Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Kapela, co neumí točit slabé kusy. Malý formát - já vím. Slíbili plnohodnotný album pod jménem „Torn Arteries“ na rok 2021, tak proč tu „zajebávám“ místo recenzí na EP z roku 2020? No, protože je to EP naprosto skvělé a máš si ho hned poslechnout! Už jenom ten úvod. Melodika, jednoduchost, grácie, elegance, lehoučký vývoj a pak se začne riffovat. Nástup druhé kytary ve výškách. Bože! To je tak geniální, škoda, že je to tam jen chvilku. Tu pasáž zbožňuji a celou tu následující splašenou hnilobu se zpěvem se těším až tam kytara nafutruje další betonový kvádry z riffů a nad nimi se prolítne sólo.
Hned první skladba. Mistrovské dílo. Tolik různých přístupů a přesto to drží pohromadě. Cesta kolem deathmetalového světa, co trvá 5:58 min. a ukáže vám všechny odstíny žánru. Stará škola, epické výpravné momenty, co mě berou až ke hvězdám, pražcové dostihy i drcení. Prostě je tu všechno, co miluji, ostatně stejně jako v celé diskografii CARCASS, která se rozpíná od melodického death metalu až ke goregrindu.
Poslední velká deska tu byla v roce 2013 a jestliže tohle má být jen předvoj ke zmíněné novince „Torn Arteries“, tak si nedělám iluze, že nás řezníci z Liverpoolu v tomto roce rozsekají na nudle. Všechny ty plesnivé novodobé trendy mrtvoly, co se snaží okopírovat devadesátkové mohykány death metalu, to odsoudí do role statistů. Kdo by chtěl kopii, když tu máte originál ve své nejlepší formě? Tento předkrm má všechno potřebné. Vysokou technickou úroveň i skvělé melodie. Spoustu míst, na které se budete těšit, až je zase uslyšíte. Aranžérský talent složit deathmetalové hitovky.
A nezůstalo jen u hudby. Velmi povedený je i obal desky od Joshe Foremana a ještě nadšenější jsem z barevné limitky. Toto je desetipalec, který by neměl chybět ve sbírce žádného fanouška death metalu.
S Ripem se dá bezvýhradně souhlasit. Ale toliko co se týče první skladby. Široká paleta mrtvolných výrazových prostředků drží posluchačovo ucho celou stopáž ztopořené. Jenže pak se napětí uvolní, riffovačka je taková napohodu, free (rozuměj ležérní bez nasazení) vyhrávky, sólo odnikud nikam. Nepohlcující Jalovyna. Tohle jestli vydají na celé desce, tak si zaslouží flákanec. S odřenými slechy za...
21. února 2021
Noisy
8 / 10
No jo CARCASS stále hnětou jako za mlada. Stále je to ten specifický zvuk vrzavých riffů a hvízdavých sól. Prostě to funguje a v téhle stopáži žádná šance na nudu.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.