Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Čtvrtá dlouhohrající deska NOTHING drží lajnu se všemi ostatními, vychází opět u Relapsu a předkládá dekadenci v její ryzí podobě. Někdo by si mohl klást otázku, co dělá kapela, která hraje kombinaci dreampopu, shoegazu a noiserocku, u Relepse Records, ale odpověď je vlastně jednoduchá. Bez ohledu na žánr dokáží NOTHING nabouchat do svých ležérně učesaných skladeb tolik temnoty a dekadence, že by s tím měli problém i ti nejhouževnatější bubáci z black metalových hvozdů.
Principál Nicky Palermo napsal mnoho materiálu o silvestrovské noci v roce 2018, kdy byl sám doma a utápěl se v pocitech nenaplněnosti a úzkosti. Při dopisování desky v dalších měsísích mu navíc zemřel otec a i to se otisklo do nálad, které deska „The Great Dismal“ dokáže přenést. Emoce jsou zabalené do středních temp, chlupatých kytar, košatých melodických výjezdů a nedbalého vokálu, který vám může občas připomenout China Morena ve chvílích, kdy se snaží být éterický. I nazvučení kytar místy připomíná DEFTONES, ale tam to celé končí. V hutnějších pasážích mají NOTHING mnohem hruběí sound a hlavně celková náladovost písniček je chorobnější. Mnohdy i sladší. Ale je to takový ten sladký zápach, který cítíte, když v parném létě najdete uprostřed lesní mýtiny zdechlinu.
Philadephský stroj na mámivé nálady boduje i v případě své čtvrté desky vizuální prezentací své hudby. Video ke skladbě „Bernie Sanders“ se může směle rovnat těm nejzvrhlejším výplodům hudebního světa, a to včetně gore metalových kousků. Jen tady k tomu hraje postpunková kytarovka s nebesky rozevlátým hlasem, který hypnoticky intonuje jen na pár tónech.
Když se ještě na moment zastavím právě u této skladby, tak má celkem zajímavou story. Mnoho fanoušků kapely ve skladbě hledalo politické poselství, které tam vůbec není. I tady se NOTHING drží své záliby v různých chemických substancích a jméno skladby odkazuje ke kódované řeči, přes kterou si dealer s klientem ujasňují objednávku.
Parta kolem Nicka Palerma mi i počtvrté dokázala předat slušnou porci beznaděje. Kytary s neukázněným zvukem tu stojí v přímém protikladu se zpěvem. Táhlé melodie vás zavedou od horečnatého snu k halucinogenním stavům. Ačkoliv se základy „The Great Dismal“ hloubily v posledních hodinách roku 2018, musím konstatovat, že málokterá rocková deska vyjadřuje lépe pocity uplynulých dvanácti měsíců.
Bez ohledu na žánr dokáží NOTHING nabouchat do svých ležérně učesaných skladeb tolik temnoty a dekadence, že by s tím měli problém i ti nejhouževnatější bubáci z black metalových hvozdů.
1. A Fabricated Life
2. Say Less
3. April Ha Ha
4. Catch a Fade
5. Famine Asylum
6. Bernie Sanders
7. In Blueberry Memories
8. Blue Mecca
9. Just a Story
10. Ask The Rust
Diskografie
The Great Dismal (2020) Dance on the Blacktop (2018) Tired of Tomorrow (2016) Guilty of Everything (2014)
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.