Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Genézu topoľčianskych kovotepcov smrti CONSTANS COMPROMISSUM nájdete v recenzii na ich debutový album, tu stačí zopakovať, že tri štvrtiny zostavy dlhší či kratší čas pôsobili v THALARION. Gitarista Peter Bartakovič je súčasťou aj novej zostavy veľkého pojmu SK melodic/doom/death metalu, ktorý odnedávna po veľmi dlhom a skoro večnom odpočinku opäť žije, tvorí a nový album vydáva v jeseni v Dánsku.
Z chystanej novinky som už jednu vec počul a myslím, že návrat THALARION rozhodne nebude patriť k tým kadejakým „radšej už to mali nechať spať“. U mňa skôr „je to zrejme tam a navyše sa nežije len z minulosti“. V tomto kontexte CONSTANS COMPROMISSUM môžu fungovať aj ako kapela, v ktorej Peter a jeho spoluhráči spracúvajú hudobné motívy, ktoré sú pre THALARION už priveľký death metal a tak si obe záležitosti môžu budovať vlastnú hudobnú cestu a prípadne byť zaujímavé pre obe skupiny fanúšikov, ak si budú chcieť prestriedať melódie a atmosféry s energickým smrtiacim nárezom.
Debut vyšiel u Support Underground, nové štvorskladbové EP je aspoň zatiaľ vecou samotných tvorcov. Určite nie preto, že by sa hudba „pokazila“, možno skôr preto, že už druhý rok aj vydavateľstvá fungujú v ešte dobrodružnejších podmienkach než predtým a ak chcete mať „krátkometrážnu“ nahrávku von čo najskôr, najlepšie sa o to postaráte sami. Tu v prvom rade možno pochváliť booklet. Na debute to bola jedna stránka s minimálnou informačnou hodnotou, tentokrát sa na dvojstránku vošli aj texty. Tematika klasicky deathmetalovo ponurá, záverečná vec s nádychom fantasy.
Obal vyzerá dobre, pracuje hlavne s paletou modrých a fialových tónov, dýcha z neho chladné, znepokojujúce tajomno. Pamätníkom by mohlo niečo hovoriť meno Miro Toman, jeho umelecká značka Gravart od začiatkov v Cannibal Artwork urobila kusisko cesty. Hudobne materiál pokračuje v tom, čo sa dialo na debute. CC hrajú death metal ako z 90. rokov, aj vrátane vtedajšej „pečate slovenskosti“ v podobe nadšenia pre rozviate melodické a harmonické štruktúry skĺbené s búrlivými náklepmi a priestorom pre vytváranie variabilných nálad. „Immersed In Darkness“ by v 90. rokoch mohol na scéne spôsobiť celkom slušný rozruch, dnes ide skôr o spomienku na to, ako sa tu hralo kedysi.
Od muzikantov vychovaných starou školou nemožno v death metale očakávať nejakú veľkú modernu, so skúsenosťami a citom pre žáner však dokážu presvedčiť. Kov smrti v ich podaní je úderný, agresívny, istý v blastujúcich výbuchoch i stredných tempách a uvoľnenejších pasážach. Skladby sú príjemne variabilné, kompaktné a aj v prevažujúcej priamočiarosti kvalitne vypracované. Hlboký vokál a náladovosť ako od DEPRESY, divokosť ako u SANATORIUM na demách a 1. CD, k tomu precíznosť na spôsob APOPLEXY, dobrý štýlový zvuk, myslím, že táto nahrávka má čo povedať aj dnes.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.