Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
KK´S PRIEST a „Sermons Of The Sinner“ reprezentují všechno to, co je na heavy metalu v roce 2021 špatně. To je základní premisa těchto řádek, která jistě zasluhuje hlubší rozbor, ale v žádném případě, a to zdůrazňuji, přes ní nejede vlak.
Po nějakých čtyřiceti létech evoluce těžkého kovu v něm už téměř není invenčně kde brát, a přesto vznikají stovky a stovky kapel, jejichž existence nemá hlubšího významu, než že si kluci a holky spolu pěkně zahrají. Respektive zahrají, protože většinou to ani pěkné není. Sem tam někoho nějaká firmička tlačí, aby na něm „vydělala“, ale o hudbu jako takovou už tady v těch případech rozhodně nejde. Vždyť kdo by byl zvědavý na tisíckrát přemletou klasiku podávanou málem jako vynález perpetuum mobile?
Pravda, ještě můžete mít jméno, které bude v oboru otevírat dveře za vás. Jako K. K. Downing, někdejší kytarový bůh, který společně s Glennem Tiptonem tvořil magickou šestistrunnou dvojici slovutných JUDAS PRIEST v jejich nejlepších létech. Dnes z něj ovšem zbyl jen uražený kytarista, který před deseti léty z legendy dobrovolně odešel, a kterého nechtějí vzít zpátky, když si zrovna vzpomene, protože mu (a to prosím není podložené) došly peníze. I tak ale nejspíš u vydávající společnosti zajásali, když si tam přišel říct o smlouvu na desku své nové kapely, která zaboduje především u fanoušků Jidášova kněze, kterých tedy není zrovna málo.
Byznys byl na světě. Do rovnice sice zbývalo ještě dosadit nějaké neznámé, ale na výsledek už se i tak všichni zainteresovaní předem těšili. A z některých těch neznámých se nakonec vyklubala i pěkná čísla – vždyť obsadit další bývalé Jidáše, to byl další logický marketingový tah. U Lese Binkse se sice nakonec ukázalo, že už to s ohledem na věk nejspíš neutáhne, nicméně Tim „Ripper“ Owens za mikrofonem, to byla při vzpomínce na alba „Jugulator“ a „Demolition“ samozřejmě parádní trefa. K tomu K. K. napíše nějaké ty „jidášovské“ riffy a písničky, do názvu to taky bude chtít slovíčko JUDAS nebo PRIEST a to by v tom byl čert, kdyby z toho něco nevzešlo.
Když k tomu připočteme právě to, že natočit dnes na metalové scéně nějaké minimálně nepřehlédnutelné album (třeba jako geniální, oduševnělé a jedinečné „Firepower“), chce skutečně fazónu jako hrom, talent, zkušenosti a ještě notnou dávku štěstí navíc, je zřejmé, že projekt KK kněze byl od samého počátku určen k odepsání. Při vší úctě ke K. K. Downingovým skladatelským schopnostem (ty kytarové samozřejmě nenapadám) tady po těch jeho létech v ústraní a v aktuální sestavě KK´S PRIEST prostě nebyl a není potenciál pro nic z toho, co jsem před chvílí popsal.
A tak to končí u kompletní parodie na JUDAS PRIEST a neumětelskými pokusy jako z učebnice (viz. třeba absolutně bezzubá titulní skladba alba v zamýšlené roli „Painkillera“), u nichž se zřejmě většina z těch, co naslouchají, plynule přesune ke skřípění zubů a záchvatům smíchu, pravidelně se střídajícím v rytmu téhle tragédie vpravdě jidášovské. Vskutku, ta kapela by se vlastně měla jmenovat KK´S JUDAS.
1. Incarnation
2. Hellfire Thunderbolt
3. Sermons of the Sinner
4. Sacerdote y diablo
5. Raise Your Fists
6. Brothers of the Road
7. Metal Through and Through
8. Wild and Free
9. Hail for the Priest
10. Return of the Sentinel
Album, ktoré môže potešiť zrejme len skalného fanúšika Judas Priest a typického heavy metalu. Do tejto kategórie sa nemám problém zaradiť, ale musí to dávať význam tak ako v prípade Firepower. Nový album neprináša nič extra a neviem prečo by som sa k nemu mal vracať. Štandardný heavy metal so štandardne hlúpymi textami. Dobre odvedená robota.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.