Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Je to věru zvláštní pocit slyšet v roce 2021 GAMMA RAY a uvědomit si při tom, že tahle kapela navzdory všemu (ne)dění v jejích řadách v posledních létech přece jen žije. Poslední studiové album „Empire Of The Undead“ se datuje rokem 2014, kapelu poté posílil zpěvák Frank Beck, aby se ústřední mozek Kai Hansen mohl více věnovat kytaře, ale až na nějaké ty koncerty s ním se toho více nekonalo. Neboť jak známo, přišel čas na reunion HELLOWEEN, a tomu zkrátka muselo jít z cesty úplně všechno, GAMMA RAY nevyjímaje.
Ani doba covidová tomu nijak extra nepřidala, a tak se to vlastně rovná malému zázraku, že třicet let existence metalových Gamma paprsků si můžeme připomenout přímo s kapelou samotnou a ne jen sami doma u sbírky CD s kapesníčkem v ruce.
Živá nahrávka ke kulatému výročí, zmíněnému i v jejím názvu, vznikla při vystoupení kapely bez publika 27. srpna 2020 v multifunkční aréně v Düsseldorfu, odkud byla v souladu s tehdejšími covidovými restrikcemi streamována do celého světa. To jí samozřejmě znatelně ubírá na zachycené atmosféře, nicméně samotná kapela se tím nenechává zastrašit a navzdory tomuto faktu nabízí „živák“ se vším všudy. Tedy zejména pečlivě vybraným setlistem, žádnými zbytečnými studiovými úpravami navíc a jedním velmi milým hostem, kterého byste tu možná úplně neočekávali, ale který sem samozřejmě patří.
Ano, na pódium v Düsseldorfu se objevil i Ralf Scheepers, který si v GAMMA RAY v úplných počátcích střihnul pětiletku a mnoho písní z jeho „období“ patří dodnes k tomu nejreprezentativnějšímu, co kapela má. A je jistě zajímavé, že zatímco (alespoň tedy na zvukové nahrávce) jeho nástup na pódium není nijak zdůrazňován či oslavován, poté, co se v „Lust For Life“ opře do mikrofonu, je zkrátka hned slyšet, že je jednoduše zpěváckou extratřídou, což si, při vší úctě, o Frankovi Beckovi netroufám tak úplně tvrdit.
Staré křivdy ale na téhle nahrávce nehrají pražádnou roli a i proto je samozřejmě radost jí poslouchat. V úvodu se ukáže, že skladby typu „Avalon“ nebo „Empathy“, pocházející z pozdějších a ne tak vřele přijímaných alb „GAMMY“, se tahákům v závěru nahrávky vyrovnají s naprostou jistotou, aby zhruba od poloviny s „Rebellion In Dreamland“ vypukla totální oslava zlatého fondu kapely, jíž tři přítomná sólová hrdla skutečně nesmírně sluší, ať už se na té které skladbě podílejí jakkoliv. A jen tak mimochodem zjistíte, že ten Frank Beck se nakonec dá taky docela dobře vstřebat.
Živé nahrávky nebývají obyčejně nijakým zásadním tahákem, pokud ovšem nejde o album IRON MAIDEN anebo album vaší oblíbené kapely. A i když zrovna GAMMA RAY jsou asi oblíbenou kapelou leckoho, je nutné uznat, že „30 Years Live Anniversary“ má v sobě i tak něco navíc, něco, co člověka nutí se k albu znovu a znovu vracet, přestože je to právě „jen“ onen vzpomínaný „živák“. A právě atmosféra nejen na pódiu, ale i ve společnosti v roce 2020, nostalgie, umělecké provedení a konečně i samotná oslavná příležitost, to všechno mě nutí prohlásit tuhle nahrávku za naprosto vynikající (a v hloubi duše doufat, že to není naposledy, co o GAMMA RAY slyšíme).
1. Induction
2. Dethrone Tyranny
3. New World Order
4. Avalon
5. Master of Confusion
6. Empathy
7. Rebellion in Dreamland
8. Land of the Free
9. Lust for Life
10. One with the World
11. The Silence
12. Armageddon
13. Heading for Tomorrow
14. Send Me a Sign/Outro
...radšej novu študiovku. Nic proti Frankovi, je to sympatak, ale bez charizmy a ani hlasovo to nie je ziadna vyhra. PS: a samozrejme ze to bolo cistene v studiu...
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.