Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
V pořadí sedmá řadovka CAVE IN je pro mě jednou z nejlepších rockových desek roku 2022. I když ten rock jde na procházku až za hranici důraznosti a tvrdosti. Je pravda, že jsem ji několikrát zkoušel pouštět v autě někomu, kdo opravdu tvrdou hudbu neposlouchá. Vždy mě překvapilo, jak hrubě na spolujezdce působí. Minulost kapely, která koketovala s hardcorem a metalem, se tu nezapře, ale páteř celé desky tvoří dobře složené rockové písničky. Vokál je občas sice hrubší, kytary hutnější a baskytara zkreslenější, ale srdce tvoří silné hutné songy, které si žánrově propůjčují prvky ze stonerové obhroublosti, ale dají se tu vystopovat i odkazy na říznější devadesátkový grunge.
Kapela, která se před dvaceti lety vyznačovala nasáváním experimentálních prvků do své tvorby, se nyní pohybuje na mnohem bezpečnější a prověřenější půdě, ale není to na škodu. Člověk si často vzpomene na první polovinu devadesátek a ikony typu SOUNDGARDEN nebo ALICE IN CHAINS i na novější kapely, které mají své kořeny zavrtány hluboko do starého hutného rocku, jako jsou například PALLBEARER.
Deska je důležitým mezníkem. Dává všem sebevědomě na vědomí, že i po smrti zpěváka a baskytaristy Caleba Scofielda jsou CAVE IN schopni složit téměř hodinový materiál, který nemá žádnou výplň. Minulé album „Final Transmission“ vydané po Calebově smrti obsahovalo v převážné většině jeho poslední napsaný materiál. „Heavy Pendulum“ ukazuje, že CAVE IN se s jeho odchodem vyrovnali i v rámci tvůrčího procesu. Nete Newton beze zbytku zaplnil mezeru a kapela dala jasně na srozuměnou, že i ve své nově započaté éře dokáží napsat velmi silný materiál. Toto album lze chápat jako jakýsi restart. Nový začátek. Symbolem této proměny může být skladba „New Reality“, kterou celé album začíná. Je jedna z posledních, pod kterou je Caleb podepsán. Jestliže jsem u tři roky starého kusu „Final Transmission“ psal, že je pro posluchače celkem těžké rozseknout, jak moc se Calebův rukopis na desku propsal, na novince je už situace mnohem jasnější.
CAVE IN vypustili do světa desku, která je nápaditá, plná skvělých melodií a už zdaleka ne tak temná jako předchůdce. Stále si uchovává určité progresivní sklony a současně je dostatečně pestrá. Od poloakustických a téměř až baladických kusů s velmi silnými melodickými motivy, přes zatěžkané dusné riffy, až po energické vypalovačky. Všechny tyto prvky ale působí v kontextu celku naprosto soudržně. A to i v rámci jedné skladby. Takovým dobrým příkladem je třeba sedmiminutový opus „Blinded By A Blaze“, který v sobě nese uskřípaný kytarový repetitivní kytarový výjezd, který jsem si zamiloval na první poslech. Jednoznačně adept na přední místa výročních žebříčků v kytarové hudbě.
CAVE IN dávají sebevědomě na vědomí, že i po smrti zpěváka a baskytaristy Caleba Scofielda jsou schopni složit téměř hodinový materiál, který nemá žádnou výplň.
1. New Reality
2. Blood Spiller
3. Floating Skulls
4. Heavy Pendulum
5. Pendulambient
6. Careless Offering
7. Blinded by a Blaze
8. Amaranthine
9. Searchers of Hell
10. Nightmare Eyes
11. Days of Nothing
12. Waiting for Love
13. Reckoning
14. Wavering Angel
Proměnlivá nahrávka. Chvíli kope a tlačí (úvodní dvě skladby, "Searchers of Hell"...), aby se jinde rozplizla (titulka a např. "Blinded by a Blaze", "Nightmare Eyes", "Waiting for Love"...) a čisté vokály nejsou příliš libé. Těch horších skladeb je bohužel více. K vrcholům diskografie deska proto patřit nebude. To je faktótum.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.