Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Hned na úvod je zapotřebí konstatovat, že ORIGIN za svojí kariéru nenatočili lepší desku. A tady bych mohl i skončit. Nebo ne, pojďme si to trochu rozebrat. Kansaskému kvartetu se podařilo na „Chaosmos“ velmi vzácně vybalancovat tvrdost a brutalitu s hitovostí a hudebními tématy, které působí téměř až vlezle. Na desce jsou fragmenty, které útočí na první signální, ale přesto se mi nedaří je oposlouchat. Hned úvod alba je naklepaný technický nálet, co se týče rytmiky, který k sobě ale tiskne silnou melodickou linku, jíž podporuje jak kytara, tak basa. Přidejte pár vokálních figur, které prostě „sednou“, a máte zaděláno na megahit v rámci nejextrémnější polohy death metalu. Tady se prostě povedlo úplně všechno.
Pak je tu ryze technická stránka. Instrumentální výkony jsou naprosto vyrovnané. Všechny nástroje jedou nadoraz, ale daří se udržet obrovskou míru přístupnosti. „Chaosmos“ je deskou, která oslovuje jak posluchače melodičtější deathové polohy, tak milovníky progresivních brutálních prasopalů. Ačkoliv je tu obrovské množství nápadů, nejsou na sebe naházeny bezmyšlenkovitě a jejich cílem není jen ohromovat technickými finesami. Jednotlivé skladby působí sice složitě, ale současně i komplexně. A i když je tu velmi vysoká hustota motivů, celek nepůsobí překombinovaně.
Za další tu máme také takové kouzelné momenty jakým je začátek opusu „Panoptical“, ve kterém kytara v dostihové rychlosti bruslí kolem banální basové melodie, aby se pak transformovala do pravidelných riffových kvádrů. Krkolomné po technické stránce ale příjemné pro uši. Následující kapitolou jsou odkazy na starou školu žánru, jako je „Nostalgia For Oblivion“. I tady, v pomalejších tempech, jsou ORIGIN připraveni roztrhat vás na kousky nebo zadupat pravidelně dusající dvojšlapkou a precizní oldschool rifáží. ORIGIN jsou všechno možné, jen ne nudní. Jsou mistry metamorfózy a přesto vždy poznáte, že to jsou oni. Střídají přístupy, styly a ve své podstatě i zvuk. Přesto deska působí sevřeným dojmem. Jen v jednu chvíli vnímáte postavení a nazvučení nástrojů rozdílně.
„Chaosmos“ je nejbarevnější deska na poli brutálního technického death metalu za hodně dlouhou dobu. V pořadí osmé album amerických smrťáků je na jedné straně syrové a maniakální, na straně druhé velmi chytře vymyšlené a chirurgicky přesné. Svým způsobem náročné a současně návykové. Strukturovaně chaotické a hlavně naprosto devastující. Poslouchám je intenzivně už třetí měsíc a stále nemám dost!
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.