Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
V závěru článku o předchozí sezóně PICARDA jsem se ptal "proč?" Proč tak nemilosrdně a brutální ničí jeden ze seriálů mého mládí? Jen proto, aby z legendy hrubou silou vymačkali ještě nějakou šťávu? Od prvního traileru třetí sezóny bylo jasné, že půjde hlavně o ždímačku emocí z původních fanoušků Next Generation, a já si pokládal další otázku. Jestli to mám ještě zapotřebí. Odpověď byla "nemám" a smířil jsem se s tím, že finální třetí sezóna Picarda se zapíše na můj ignore list. Ale neodolal jsem a po očku sledoval, jak si jednotlivé díly vedou. A vzhledem k tomu, že hodnocení prvních několika dílů byla na velmi solidní úrovni, neodolal jsem. A musím konstatovat, že třetí řada je zaručeně nejlepší. Ale přeskočit laťku, kterou nastavily předchozí dvě fakt nebylo složité.
Třetí řada se minimálně postarala o to, že scénář nepůsobí jako úplná slátanina. Něco si okatě bere ze Star Wars, něco z minulých dílů Nové generace, hlavně pak z epizody Spiknutí z úplně první série Next Generation. Vzhledem k obsazení není žádným tajemstvím, že Picard tu dá dohromady téměř celou původní posádku. Objevují se tu i postavy ze série Voyager. Oproti těmto sériím tu jsou ale přeci jen nějaké změny v konceptu příběhu. Celý děj je mnohem osobnější a více obnažuje vztahy mezi původní posádkou, které v původní více jak třicet let staré sérii nebyly akcentované a drželi se až na výjimky na striktně profesionální úrovni.
Některé scénáristické kotrmelce nedávají úplně smysl, ale co už. Zdaleka to není tak do očí bijící jako cokoliv z minulých dvou sezón. Mimochodem, spoustu děje z minulých dvou sezón trojka beztak hází přes palubu. Ale vlastně si nejsem jist, zdali je to dobře nebo špatně. Pak jsou tady samozřejmě scény, kdy se postav vůbec nechovají logicky, například to, že ačkoliv jsou vyzbrojeni zbraněmi na dálku, tak přistoupí na boj zblízka, kde jsou v nevýhodě. Ale budiž. Tyto drobnosti, nikdy nepřekročí čáru, kdy by mě nějak významně pohoršovaly.
Posádka tu tentokrát (neočekávaně) čelí nebezpečí, které je jedním z největších, s jakým se kdy setkali. Skutečný nepřítel se odhaluje postupně a, ačkoliv je zajímavě vystavován, byl pro mě nakonec zklamáním. Nicméně cesta k němu zajímavá je, byť na konci značně neuspokojivě vysvětlená. Příběh hezky nastavuje osobní motivace a celkem dobře buduje očekávání věcí příštích. Škoda snad jen toho, že některé linky rozehraje, ale pak už se k nim nevrací. Tvůrci vezmou téma, použijí ho poměrně povrchně pro hlavní zápletku a následně ho odhodí.
Jistou dávku rozpačitosti pak vidím i v hereckých výkonech a castování některých postav. Například tu máme jednu z těch hlavnějších, které má být něco přes dvacet, nicméně ji hraje herec, jemuž je pětatřicet. To prostě neokecáš. To je asi na té úrovni, kdy ve studentských komediích Martina Friče hráli středoškoláky lidi třicet plus. U věku bych se tedy ještě zastavil. Máme tu jednu anomálii, kterou je Jeri Ryan hrající Sedmou z Devíti. Té je pětapadesát let. Postavu o dvacet let mladší bych ji v tomto případě uvěřil bez jakékoliv polemiky.
Ke konci se z mého pohledu až příliš jede na nostalgii. To otravné pomrkávání a plácání se po zádech „staré“ posádky USS Enterprise NCC-1701-D je někdy až otravné a zavání stařešinským uchcáváním nad sebou samým. To mi asi nejvýznamněji trochu kazilo závěr, který je v mnoha ohledech vlastně celkem příjemné, byť patetické retro, jehož cílem je prožít s hlavními postavami velké (snad i poslední) vesmírné dobrodružství. To se mu daří i přes pokročilá léta protagonistů. Věk většiny posádky překročil sedmdesátku a vy si tu uvědomíte, že až na Patricka Stewarta nikdy nebyli dobrými herci a mnozí právě v Next Generation odehráli nejikoničtější postavy své kariéry. To už se v tomto věku nezlepší. Tedy tuto sérii ještě beru na milost. Jen mi prosím slibte, že tohle je opravdu už poslední.
Tedy tuto sérii ještě beru na milost. Jen mi, prosím, slibte, že je opravdu už poslední.
7 / 10
DALŠÍ INFORMACE
Akční / Dobrodružný / Drama / Sci-Fi
USA, 2023, 8 h 51 min (Minutáž: 46–63 min) Tvůrci: Akiva Goldsman, Michael Chabon, Kirsten Beyer, Alex Kurtzman Režie: Doug Aarniokoski, Jonathan Frakes, Dan Liu (více) Scénář: Terry Matalas, Sean Tretta, Christopher Monfette, Jane Maggs (více) Kamera: Jon Joffin, Crescenzo G.P. Notarile Hudba: Stephen Barton, Frederik Wiedmann, Jeff Russo Hrají: Patrick Stewart, Jeri Ryan, Michelle Hurd, Ed Speleers, Jonathan Frakes, Gates McFadden, Todd Stashwick, Michael Dorn, Marina Sirtis, Ashlei Sharpe Chestnut, Amanda Plummer, LeVar Burton, Brent Spiner, Joseph Lee, Stephanie Czajkowski, Mica Burton, Tim Russ, Tiffany Shepis, Chad Lindberg, Orla Brady, Michelle Forbes, Walter Koenig, Elizabeth Dennehy, Alice Krige, John de Lancie, Daniel Davis, Amy Earhart, Anthony Azizi, Ric Sarabia, Aaron Stanford, Randy J. Goodwin, Thomas Dekker, Yumarie Morales, Justin Dobies, John Pope, Hope Brown, Tarina Pouncy, Nolan North, Majel Barrett, Grace Gregory, Mousa Kraish
Z HODNOCENÍ ČTENÁŘŮ
KrebsKandidat
5 / 10
Tak, je to lepšie ako prvé dve série ale viac ako päť bodov nedám - príliš to hrá na nostalgiu.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.