Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Pro fanoušky metalové moderny, které trochu zarmoutila poslední deska ANIMALS AS LEADERS tu je nový počin australského klučiny, který si říká PLINI. Všechno, co mi chybělo u poslední desky bandy kolem Tosina Abasiho, je tady k nalezení. Aranžérská citlivost a atmosféra pak nejvíce. Jeho jazz-fusion koketující s djentem a metalem si i přes instrumentální složitosti uchovává relaxačního ducha. Nemám pocit, že jde o suchou a chladnou přehlídku technicky obdařených hudebníků, jeho hudba nese emoce, je v ní cosi niterného.
Ambientní a artrockové prvky dodávají debutové desce punc decentnosti a přístupnosti. Při tom všem stíhá košatě měnit herní styly a polohy od jemných mlhavých ploch, přes heroická sóla až po riffující metalové rozbušky. A to nejen on, ale i jeho spoluhráči Troy Wright a Simon Grove.
Pokud bych měl z minulého roku vypíchnout jednu progresivně orientovanou desku, bude to tato. Dá se bez nadsázky říci, že PLINI hned svojí první nahrávkou přebírá štafetu a vede peloton na poli kapel, které hledají v progresivní tvrdé hudbě a je to v současně době on, kdo definuje trendy, jež budou v následujících létech kopírovat zástupy jeho ještě mladších nohsledů. A přeji mu to. Dělá to totiž moc dobře!
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.