Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Toto spojení nemohlo dopadnout jinak, než extrémně dobře. Omar Rodriguez – Lopez a Cedric Bixler – Zavala, tedy hlavní tvůrčí motory MARS VOLTA, a baskytarový čaroděj Flea z RED HOT CHILI PEPPERS v jedné kapele. Za mě zatím jednoznačně nejlepší rocková nahrávka roku, která sahá hluboko do dřevních dob rock’n’rollu, blues a neopomíjí písničkářství ani pro omaro-cedrikovsky typickou emoční rozervanost. Vlastně už hranice, dané na jedné straně MARS VOLTA a na druhé poprockovou superstar, kterou jsou RED HOT CHILI PEPPERS, jednoznačně definují území, kde se tato čtyřka pohybuje.
Od akustických šmrdlaček s letní atmosférou typu „Drown All Your Witches“, které bezstarostně plynou kolem vás a vy máte tendenci si v potemnělé uličce za barem koupit matroš, co vás vystřelí k ještě větší omámenosti životem, až po ostře jedoucí špinavý rock’n’roll, v němž vás Cedrik zvedá svým hlasem ze židle. Přímo na něm miluji to, jakým způsobem tu pracuje s hlasem a jakou až omamnou auru tím dodává skladbám. V tomto ohledu Cedrik zraje jak víno a do svého hlasu dokáže vložit tolik různých výrazů, že se tomu nepřestávám divit.
To samé se vlastně dá říci i o Omarovi a Fleovi, kteří svoje prsty drží na uzdě a makají hlavně pro kapelu. Nečekejte pražcové dostihy a závody ve slepu. Vše se tu podřizuje silným skladbám a jedinečné atmosféře. Pokud si někde někdo z obou instrumentálních guru chce víc zadivočit, tak to dělá lehce podprahově, aby to příliš netlouklo do uší a neodvádělo pozornost od písničky jako takové. Basy většinou skvěle jedou s bicí soupravou a kytara riffuje se zvláštně bzučivým, leckdy i skřípavým zkresleným soundem nebo krystalicky zvoní zvukem, který zní jakoby na mexicko-texaské hranici znásilnili americké country.
Aby toho nebylo málo, ještě jednu osobu musím zmínit. Je jí Dave Elitch za bicí soupravou, který se krom MARS VOLTA poslední dobou angažuje i ve VIP kapele KILLER BE KILLED. Celá sestava v ANTIMASQUE je prostě složena z osobností, které na jejím debutu dokonale souzní. Možná tato deska není na první poslech, ale o to déle vydrží. Já přiznávám, že v ní jedu už několik měsíců a stále mě nepouští.
1. 4AM
2. I Got No Remorse
3. Ride Like The Devil's Son
4. In The Lurch
5. 50,000 Kilowatts
6. Momento Mori
7. Drown All Your Witches
8. Providence
9. People Forget
10. Rome Armed To The Teeth
nuz ked do seba narazia Omar a Cedric, vzdy to stoji za to... vysoko hitovy, lahko psychedelicky, prudko melodicky, ale hlavne jedinecne originalny rokec, ktory vas bude zarucene bavit dlho predlho...
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.