Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Ačkoliv se mu nikdy nepovedlo prorazit do jejích úplně nejvyšších pater, je jisté, že nebýt zpěváka Miroslava Spilky, česká heavymetalová scéna by rozhodně nebyla takovou, jakou ji známe. Do srdcí věrných se zapsal zejména účinkováním v kapele CALIBOS, s jejímiž dvěma prvními alby vzal zdejší metalové vody šturmem takovým způsobem, že z toho mnohým přecházel zrak. Ani poté, co se v řadách olomouckých přestal objevovat (dnes už tam mimochodem působí znovu), však na těžký kov nezanevřel a v kapele PERSEUS, jež navázala na krátkou epizodu projektu CALLIBOS M. S., mu holduje stále dál.
Nejčerstvějším důkazem budiž „Mor“, druhé album skupiny, které vychází v těchto dnech nějakých osm let po debutu „Říše vlků“. Tahle pauza, pravda, jistě není z nejkratších, když si ale uvědomíme, že v mezičase Mirek stihnul sympaticky bilancovat na velmi bohaté kompilaci „Pohled přes rameno“, a že se dnes už jedenašedesátiletý muzikant potýkal také se zdravotními obtížemi, je takhle pomyslná proluka nejspíš celkem pochopitelná.
Navíc o to hladověji teď možná PERSEUS působí. Počínaje velmi sugestivním obalem, přes skutečně luxusní zvuk celé nahrávky (mastering v podání proslulého Jense Bogrena byl bezpochyby velmi dobrým nápadem), až po nabízenou velmi soudržnou porci znamenitě odehraného a barevného heavy/power metalu, tam všude, zdá se, může mít „Mor“ ambice daleko vyšší než vzpomínaný debut (který samozřejmě nebyl vůbec špatným albem).
Tahle „nadstavba“ je zde cítit prakticky na každém kroku. Bohatýrský základ tomu pokládá hned svižný úvodní titulní kus, když kolem sebe vyčaruje dokonalý dojem něčeho „morového“, doprovázený báječně melodickou instrumentací a dokonce i přidanou drobnou vlastní variantou vážné hudby. A podobně temní a naléhaví pak už PERSEUS zůstávají i v dalším mnohém dění na albu, jež se tím pádem sice celkem nenápadně, zato však o to důrazněji rozvine v poměrně ostrou kovovou jízdu, jedinečně živenou mužným a charismatickým Spilkovým vokálem, dávající posluchači vydechnout jen výjimečně.
Prakticky vlastně jen v „Karmě“, trochu netypicky odlehčené, nicméně s dalším znamenitým motivem zejména v refrénu, v „Zůstat a stát“, která po akustickém rozjezdu rovněž ubere na tvrdosti, a v „Poslední soud“, jež snad jako jediná z celého alba postrádá potřebnou razanci, možná i proto, že v jednu chvíli dokonale vykrádá IRON MAIDEN.
Někdy to dokonce připomene i zašlou slávu CALIBOS (asi nejvíce „V prachu hvězd“), ovšem po většinu času „Mor“ zkrátka a jednoduše předvádí poctivé a nadané metalové řemeslo, z nějž je, tak jako z předlouhé pohádkové ságy „Sedmero krkavců“ na jeho úplné konci, cítit fortel jeho autorů na sto honů. Vskutku, veškerá vážená heavy/powermetalová konkurence vezdejší, na tohohle PERSEA si dejte setsakramentského bacha!
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.