Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Rok se sešel s rokem a buclatý kytarový démon z Finska, Timo Tolkki, je zpět s dalším dílem své „metalové opery“ (jak já miluji tento termín!) AVALON. Společnost mu při tom dělají dávní parťáci z dob STRATOVARIUS – Tuomo Lassila a Antti Ikonen. Co říci na tento druhý díl plánované trilogie a celkově třetí část příběhu? Že má pěkný obal? Že Timo opět zlákal řadu kvalitních pěveckých osobností? Že z vlastních textů nebudete mít páru, co se v tzv. metalové opeře děje? To vše je pravda a nic než pravda. To vše zapadá do schématu, který Timo narýsoval již minulým albem. Takže proč se jím vlastně zabývat? Odpovídám, že kvůli plytkému postapokalyptickému ději, v němž se dle názvů písní kříží prvky Matrixu a Star Gate, rozhodně ne!
Nechme tedy textovou složku stranou, což ovšem u alba, které by mělo slibovat i určitou přitažlivou dějovou náplň, znamená závažnou chybu (a zákonitě body dolů). Posluchačský zážitek by tak měla slibovat symbióza skladatelských schopností Tima Tolkkiho a jeho pěveckých hostí. Předesílám, že zpěváci (až na jednu výjimku) odvedli kvalitní, tedy nadstandardní výkony. Tou výjimkou je David DeFeis (VIRGIN STEELE). Z kombinace jeho skřeků a ševelení jsem na pochybách, zda ve studiu netrpěl křečemi či obdobnými potížemi. A je to právě on, kdo spolehlivě zavraždil „Rise Of The 4th Reich“, v čemž mu byl více než nápomocen fragment antiteroristického proslovu George Bushe juniora. Je to s podivem, protože proti DeFeisovu zpěvu v rámci jeho mateřské kapely VIRGIN STEELE nemám žádných výhrad.
Každá mince má ale dvě strany a kdo má rád ostatní zaangažovaná pěvecká esa, tomu „Angels Of The Apocalypse“ udělají dozajista radost. Především těm, kteří si rádi poslechnou Fabia Lioneho (RHAPSODY OF FIRE) a Floor Jansen (NIGHTWISH, REVAMP), neboť právě těmto osobám svěřil Timo nejvíce pěveckého prostoru. Fabio přesvědčuje, že v ranku melodického metalu patří ke špičce. Tak nějak si říkám, že kdyby Tima Kotipelta ve STRATOVARIUS už omrzelo zpívat, věděl bych o více než kvalitní náhradě. Floor Jansen taky umí, o čemž přesvědčuje především v pomalé a mírně kýčovité baladě „You´ll Bleed Forever“. Velkým překvapením pro mě byla přítomnost Zacka Stevense (SAVATAGE, CIRCLE II CIRCLE), jehož Timo pověřil nazpíváním asi nejtvrdšího kousku albové skládačky „Neon Sirens“. Kvalitní zpěvák a poměrně netypická riffová věc z pera Tima Tolkkiho.
Oproti všem (mým) očekáváním tentokráte Timo opomněl vsadit na nějakou tu bleskurychlou tutovku. Novinka se totiž nese ve středním až pomalém tempu. Buď šlapavé věci (např. „Stargate Atlantis“) nebo balady (zmíněná „You´ll Bleed Forever“ a „High Above Of Me“ s výborným triem Caterina Nix, Elize Ryd a Simone Simmons). Jedinou rychlejší věcí je Fabiova sekaná „Jerusalem Is Falling“.
Na závěr se však musím zastavit u titulní devítiminutové skladby. Právě v tomto epickém majstrštyku si Timo-skladatel a čtveřice zúčastněných zpěvaček dokonale kápli do noty. Skvěle vygradovaná píseň, která svým feelingem dá vzpomenout na to nejlepší z „Elements“. Kvarteto zpěvaček zpívá, až se jim z hlasivek kouří, a posluchači nezbývá než zavřít oči a nechat se unášet tímto dokonalým hudebním spojením vstříc andělům apokalypsy. Jako skladatel tedy Timo nepřekvapil a ruku na srdce, kdo to také očekával. Je zřejmé, že své hudební průšvihy má (prozatím?) za sebou a že našel skladatelskou pohodu se svým typickým rukopisem právě v projektu „AVALON“.
Novinka se vyznačuje všemi klasickými ingrediencemi, kterými v minulosti Timo Tolkki mnohokrát oblažil své příznivce. Průměrný hudební materiál s jedním průserem a jedním fantastickým hudebním momentem, který jako celek pozvedají hlasivky přítomných pěvců (opět s jednou výjimkou).
1. Song For Eden
2. Jerusalem Is Falling
3. Design The Century
4. Rise Of The 4th Reich
5. Stargate Atlantis
6. The Paradise Lost
7. You´ll Bleed Forever
8. Neon Sirens
9. High Above Of Me
10. Angels Of The Apocalypse
11. Garden Of Eden
Druhý díl Avalonu má oproti jedničce poněkud slabší zvuk, přijde mi to občas nějaké utlumené, neprůrazné, zejména bicí, rytmika obecně. Naopak sympatický je návrat Tuoma za bicí, Antiho za klávesy, spolupráce jim funguje hezky, zejména některých partů bicích se nemohu nabažit.Album má luxusní vokální obsazení, boduje zejména Floor, Zachary. Fabio a ostatní jsou ok, nicméně oproti I. dílu to mírně ztrácí, stejně tak na úrovni kompozice, byť jsou tu některé návykové songy jako Design The Century, Paradise Lost. Většina skladeb se povedla, ale chybí tomu více síly a překvapivých momentů, aby to porazilo Avantasii. Nicméně pořád se mi obě desky Avalon líbí daleko více, než poslední 2 záseky Ayreon. Uvidíme, s čím se Timo vytasí na třetím dílu, pokud tedy bude, ještě nemám zprávy, jak je na tom dvojka prodejně, zda Frontiers Records finiš Avalonu zafinancuje.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.